ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" квітня 2025 р.                                                      Справа №914/1171/24
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді                                                                      Орищин Г.В.,
суддів                                                                                          Галушко Н.А.,
                                                                                                    Желіка М.Б.,
секретар судового засідання Хом`як Х.А.
розглянувши апеляційну скаргу Фермерського господарства «Галстедан»
на рішення Господарського суду Львівської області від 06.11.2024 (повний текст рішення складено 18.11.2024, суддя Король М.Р.)
у справі № 914/1171/24
за позовом Фермерського господарства «Галстедан»
до відповідача Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України»
за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Приватне підприємство «Трансвіт»
про стягнення 3 216 905,50 грн

за участю представників:
від позивача – Косендюк Я.А. 
від відповідача – Корольов І.М.(в режимі відеоконференції)
від третьої особи – Щетінін М.Ю. (в режимі відеоконференції)

Фермерське господарство (далі ФГ) «Галстедан» 03.05.2024 звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» (далі ДПДГ «Радехівське») 3216905,50 грн заборгованості за послуги за договором зберігання № 25-06-22р., надані за період з червня 2022 року по грудень 2023 року за актами здачі-приймання робіт (надання послуг).
Господарський суд Львівської області в ухвалі 03.07.2024 залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Приватне підприємство «Трансвіт».
Розглянувши позовні вимоги ФГ «Галстедан», Господарський суд Львівської області 06.11.2024 ухвалив рішення, яким позовні вимоги задоволив частково; з  ДПДГ «Радехівське» на користь позивача стягнув 1008761,83 грн заборгованості та 12105,14 грн судового збору; в задоволенні решти вимог відмовив.
При ухваленні вказаного рішення місцевий господарський суд виходив з того, що між позивачем та відповідачем існували господарські правовідносини, які виникли з договору зберігання від 25.06.2022, за умовами якого відповідач (поклажодавець) передав на зберігання позивачу (зберігачу) товар – озимий ячмінь врожаю 2022 року. Відповідач допустив порушення умов договору зберігання та не здійснив оплату за надані послуги, у зв`язку з чим, в останнього перед позивачем виникла заборгованість в сумі 3216905,50 грн за актами наданих послуг за період з червня 2022 по грудень 2023, що підтверджується матеріалами справи. 
Разом з тим, суд прийняв до уваги, що 14.12. 2022 року між ФГ «Галстедан» (зберігач), ПП «Трансвіт» (новий поклажодавець) та ДПДГ «Радехівське» (поклажодавець) було укладено тристоронній акт приймання-передачі № 141222/01, за яким поклажодавець переоформив, а новий поклажодавець прийняв у власність товар – озимий ячмінь у кількості 2751,37 тонн, який, за інформацією, наведеною у вказаному акті, знаходився на зберіганні у зберігача. Водночас, в означеному акті (п. 3), сторони підтвердили, що право власності на товар передано від постачальника до покупця одночасно з підписанням даного акта. З огляду на вказане, суд дійшов до висновку, що з 14.12.2022 року зобов`язання відповідача, як поклажодавця припинилися, тому стягнення з нього заборгованості за послуги зберігання після 14 грудня 2022 року є неправомірним та безпідставним.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що обґрунтовано та підставно заявленими до стягнення з відповідача є 1008761,83 грн, що є заборгованістю за актами наданих послуг з а період з червня по грудень 2022 року; в задоволенні решти позовних вимог судом відмовлено, у зв`язку з їх безпідставністю.
Позивач не погодився з ухваленим рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог та оскаржив його в цій частині в апеляційному порядку, оскільки вважає, що при ухваленні вказаного рішення місцевий господарський суд неповно з`ясував дійсні обставини справи, у зв`язку з чим дійшов до помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог. Так, апелянт вважає за доцільне зазначити таке:
-          між позивачем та відповідачем з червня 2022 року існують договірні правовідносини, які виникли з договору зберігання, на виконання якого на елеватор позивача було доставлено 2751, 375 тонн зерна озимого ячменю на зберігання, що вбачається із журналу вагаря та розрахунку, який був приєднаний до матеріалів справи. Вказані обставини відповідач не заперечує;
-           14 грудня 2022 року між ФГ «Галстедан» (зберігач), ПП «Трансвіт» (новий поклажодавець) та ДПДГ «Радехівське» (поклажодавець) було укладено тристоронній акт приймання-передачі за №141222/01, відповідно до якого поклажодавець переоформив, а новий поклажодавець прийняв у власність товар – озимий ячмінь у кількості 2751,37 тонн;
-          в п.5.1. договору зберігання сторони погодили, що у випадку коли поклажодавець хоче відчужити зерно третій особі (покупцю), поклажодавець зобов`язаний надати зерновому складу наступні документи: 1) тристоронній акт прийому передачі даної партії товару підписаний та скріплений печатками продавця та покупця; 2) лист на переоформлення товару; 3) здійснити повну оплату за послуги, нараховані та виставлені зберігачем, відповідно до даного договору. Відповідно до п.5.5. договору зберігання відпуск/переоформлення товару поклажодавцю проводиться у фізичній вазі з врахуванням фактичних показників якості по вологості і смітної домішки на час відпуску у відповідності з актом-розрахунком (додаток №1 до вказаного договору);
-          наведеним вище пунктом 5.1. договору зберігання передбачена певна послідовність переоформлення товару на третю особу, таким чином, маючи намір переоформити зерно, відповідач, окрім підписання тристороннього акту, мав виконати вимогу щодо надання листа на переоформлення товару та здійснити оплату за надані послуги зберігання. Однак, відповідач не вжив заходів, пов`язаних із виконанням його обов`язків за договором зберігання щодо переоформлення товару на третю особу, адже: 1) листа на підтвердження факту відчуження відповідачем Приватному підприємству «Трансвіт» товару (лист на переоформлення товару) позивачу не надав; 2) оплату за послуги, нараховані та виставлені зберігачем (позивачем) за актами наданих послуг, не здійснив;
-          оскільки відповідачем обов`язкових вимог договору зберігання щодо порядку переоформлення товару виконано не було, відтак у позивача не було підстав для переоформлення зерна на третю особу, а тому рахунки та акти за надані послуги зберігання зерна виставлялися саме ДП «Радехівське» (відповідачу);
-          крім цього, позивач звертає увагу суду на те, що за умовами п. 2.2 договору поставки №2207/22-01 від 22.07.2022, укладеного між відповідачем (постачальником) та третьою особою (покупцем), право власності на товар переходить від продавця до покупця з моменту передачі товару та підписання видаткової накладної. Водночас, позивачу така видаткова накладна на підтвердження переходу права власності на товар відповідачем надана не була, натомість така накладна була подана третьою особою лише в суді першої інстанції разом із письмовими пояснення від 16.08.2024;
-          позивач наголошує, що акт приймання-передачі є лише одним із переліку документів, обов`язкових для відчуження зерна третій особі, разом з тим, такий акт не може бути доказом переходу права власності на товар, позаяк вказаний акт не є первинним документом.
З огляду на вказані обставини, позивач просить суд скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
ПП «Трансвіт», на виконання вимог ст. 263 ГПК України, подало суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечило доводи апелянта, наголосивши на такому:
-          зважаючи на те, що придбаний ПП «Трансвіт» товар (ячмінь озимий врожаю 2022 року в кількості 2 750 т) станом на 14.12.2022 року фактично знаходився у ФГ «Галстедан», а також враховуючи, що позивач відповідно до тристороннього акту приймання-передачі № 141222/01 фактично прийняв товар на зберігання, то цього ж дня 14.12.2022 року між ФГ «Галстедан» (зберігач) та ПП «Трансвіт» (поклажодавець) було укладено договір зберігання № 14-12-22р. Згідно з умовами вказаного договору поклажодавець передав, а зберігач зобов`язався прийняти товар (озимий ячмінь врожаю 2022 року) на зберігання, надати послуги зі збереження, сушки, очистки, відвантаження товару та повернути його поклажодавцеві за його вимогою на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 1.4. договору зберігання, переданий на зберігання товар залишається власністю поклажодавця протягом усього часу знаходження його на зберіганні у зберігача. Тобто, ФГ «Галстедан» (зберігач) був належним чином повідомлений про перехід права власності на товар від ДПДГ «Радехівське» (поклажодавець) до ПП «Трансвіт» (новий поклажодавець), ба більше, підписавши акт приймання-передачі, позивач підтвердив факт переоформлення права власності на озимий ячмінь у кількості 2751,37 т від ДПДГ «Радехівське» до ПП «Трансвіт»;
-          посилання позивача на відсутність з боку відповідача листа на переоформлення товару жодним чином не спростовує факту переходу права власності на товар, а також того факту, що з 14 грудня 2022 року зберігання товару здійснювалось згідно з договором зберігання № 14-12-22р, укладеного між ФГ «Галстедан» та ПП «Трансвіт».
Таким чином, на переконання третьої особи підстави для задоволення апеляційної скарги ФГ «Галстедан» та скасування рішення Господарського суду Львівської області від 06.11.2024 відсутні, оскільки оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та таким, що винесено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.
Позивач подав суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що питання про те, хто є власником спірного майна не входить до предмета цього спору, оскільки між відповідачем та третьою особою не вирішено питання передання (переоформлення) згаданого товару у відповідності до п. 5.1. договору зберігання, а відтак даний товар фактично не переданий відповідачем до третьої особи згідно п. 2.2 договору поставки від 22.07.2022, тому саме ці суб`єкти мають вирішити вказане питання між собою. Разом з тим, за договором зберігання поклажодавцем може бути і не власник майна, що корелюється з актуальною судовою практикою (постанова Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 916/1877/23). Крім цього, позивач зауважив, що разом із листом №186 від 18.12.2024, надісланим на адресу позивача, відповідач долучив додаткову угоду до договору зберігання №25-06-22р, яка згодом була підписана і, за якою строк зберігання товару було продовжено до 30.01.2025. Разом з тим, 13.01.2024 позивача отримав від відповідача лист №3, в якому останній просив позивача повернути озимий ячмінь і пшеницю 2022 року за договорами зберігання №25-06-22р. та №02-08-22р., і на підтвердження своїх намірів надав докази сплати коштів на рахунок ФГ «Галстедан» за послуги за рахунком-фактурою за договором зберігання пшениці.
Третя особа подала суду свої заперечення на додаткові пояснення позивача, в яких наголосила, що підписавши тристоронній акт, всі сторони у цій справі в акті погодили і визнали, що право власності на товар перейшло від ДП «Радехівське» до ПП «Трансвіт», а товар переданий на зберігання до ФГ «Галстедан». Саме з метою належного збереження товару, між ФГ «Галстедан» та ПП «Трансвіт» було укладено договір зберігання № 14-12-22р. від 14.12.2022.
В ході апеляційного розгляду даної справи позивач звернувся до суду з клопотанням про затвердження мирової угоди, укладеної між позивачем та відповідачем. Однак, третя особа подала суду свої заперечення проти мирової угоди сторін даного спору, стверджуючи про те, що зобов`язання щодо оплати послуг зі зберігання товару з 14.12.2022 підлягає виконанню ПП «Трансвіт», як власником та поклажодавцем озимого ячменю врожаю 2022 року в кількості 2751,37т, а не відповідачем, який з 14.12.2022 не є ні власником, ані поклажодавцем у відносинах зі збереження товару, який ним був відчужений підприємству «Трансвіт».
Відповідач надав суду свої пояснення у справі, в яких заперечив факт передання товару та перехід права власності на нього 14.12.2022 до ПП «Трансвіт». Разом з тим, відповідач наголосив, що в листі за № 174 від 02.12.2024 застеріг ФГ «Галстедан» від передання спірного товару ПП «Трансвіт». Разом з тим, у зв`язку із закінченням строку зберігання товару за договором зберігання № 25-06-22р. озимого ячменю 2022 року, відповідач просив позивача продовжити строк зберігання товару до 30.01.2025, долучивши до вказаного листа додаткову угоду до договору зберігання         № 25-06-22р, за якою вже частково проведено плату. З огляду на вказані обставини, відповідач просив суд затвердити подану позивачем мирову угоду та закрити провадження у справі.
20.02.2025 на розгляд суду надійшло клопотання від відповідача, в якому останній повідомив суд про те, що 20.02.2025 року наказом НААН України від 20.02.2025 року Ковальковського Д.Ю. поновлено на посаді в.о. директора ДП «ДГ «Радехівське» ІСГ КР НААН України; як стало відомо в матеріалах справи міститься мирова угода за підписом в.о. директора державного підприємства Острового С.В., яка не відповідає інтересам державного підприємств. Так, позивач вказав, що заперечує проти затвердження мирової угоди у цій справі, яка наносить збитки державному підприємству, і бажає надати суду відповідні пояснення та заперечення, у зв`язку з чим просив суд відкласти розгляд справи.

Процесуальний хід розгляду справи відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду. З метою надання сторонами можливості мирного врегулювання цього спору, розгляд справи неодноразово відкладався судом апеляційної інстанції. Однак, згоди щодо мирного врегулювання цього спору сторони не дійшли, відтак, суд продовжив розгляд апеляційної скарги, а представники сторін в судовому засіданні висловили свої доводи, міркування та заперечення щодо суті даного спору.

З`ясувавши обставини справи, розглянувши доводи апеляційної скарги в сукупності з відзивом, додатковими поясненнями та матеріалами справи, судова колегія встановила таке:
25 червня 2022 року між позивачем Фермерським господарством «Галстедан» (зберігач) та відповідачем Державним підприємством «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (поклажодавець) укладено договір зберігання №25-06-22р. (далі договір), за умовами якого поклажодавець передав на зберігання зберігачу товар (озимий ячмінь врожаю 2022 року), а зберігач зобов`язався прийняти товар на зберігання, надати послуги зі зберігання, сушки, очистки, завантаження товару та повернути його поклажодавцеві за його вимогою на умовах, визначених цим договором (п. 1.1, 1.2 договору).
За твердженнями позивача, що не заперечується відповідачем, на виконання умов вказаного договору на елеватор позивача було доставлено 2751, 375 тонн озимого ячменю.
В пунктах п. 3.1 3.2 договору сторони погодили, що розрахунки за надані послуги проводяться в грошовій формі з врахуванням податку на додану вартість. Розмір плати (тариф) за надання послуг, що надаються Зберігачем, встановлюється за домовленістю сторін і складають:
-          види послуг та тарифи на послуги з ПДВ, грн;
-          приймання 1 фізичної тонни товару з автомобіля - 19,98 грн;
-          зберігання за 1 тонна/день - 2,28 грн;
-          сушіння товару за один тонопроцент - 85.50 грн;
-          очистка товару за один тонопроцент - 19,02 грн;
-          завантаження на автомобілі 1 тонни товару - 114,00 грн.
Відповідно до п. 10.1, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними своїх зобов`язань у повному обсязі.
Згідно із п.3.4 договору, плата за послуги зберігання товару, нараховані згідно тарифів, що вказані в п.3.2. даного договору, починаючи з першого дня зберігання, сплачуються поклажодавцем щомісяця, протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання рахунку та акту, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок зернового складу.
За умовами п.3.5 договору, акт надсилається зберігачем поклажодавцю в наступному місяці за тим, у якому надані послуги. поклажодавець протягом п`яти робочих днів зобов`язаний розглянути акт, підписати його та направити один примірник зерновому складу або мотивовану відповідь про відмову від підписання акту. У випадку непідписання поклажодавцем акту та ненадання мотивованої відповіді протягом п`яти робочих днів з дня отримання акту, такий акт автоматично вважається підписаним, а послуги прийнятими поклажодавцем у повному обсязі.
В пункті 5.1. договору сторони зазначили, що у випадку коли поклажодавець хоче відчужити зерно третій особі (покупцю), поклажодавець зобов`язаний надати зерновому складу наступні документи: - трьохсторонній акт прийому передачі даної партії товару підписаний та скріплений печатками продавця та покупця; лист на переоформлення товару; повна оплата за послуги, нараховані та виставлені зберігачем, відповідно до даного договору.
Відповідно до п.5.5 договору, відпуск/переоформлення товару поклажодавцю проводиться у фізичній вазі з врахуванням фактичних показників якості по вологості і смітної домішки на час відпуску у відповідності з актом-розрахунком (додаток №1 до даного договору).
За твердженнями позивача, він 25.04.2023 надіслав на адресу відповідача лист, до якого долучив розрахунок за зберігання ячменю та акт здачі-прийняття робіт за сушіння від 21.11.2022 р.
14.07.2023 р. позивач надіслав відповідачу претензію про стягнення заборгованості із проханням сплатити заборгованість за збирання, сушіння та зберігання озимого ячменю, яку відповідач залишив без задоволення.
Загалом за договором зберігання №25-06-22р. позивач надіслав відповідачу ряд актів здачі - прийняття робіт (надання послуг) щодо зберігання, а саме:
-          акт №Г-00000037 від 30.06.2022 р. на суму 956,87 грн з ПДВ;
-          акт №Г-00000038 від 31.07.2022 р. на суму 160 931,68 грн з ПДВ;
-          акт №Г-00000039 від 31.08.2022 р. на суму 194 467,20 грн з ПДВ;
-          акт №Г-00000040 від 30.09.2022 р. на суму 188 194,06 грн з ПДВ;
-          акт №Г-00000041 від 31.10.2022 р. на суму 194 467,20 грн з ПДВ;
-          акт №Г-00000042 від 30.11.2022 р. на суму 188 194,06 грн з ПДВ;
-          акт №Г-00000043 від 31.12.2022 р. на суму 81 550,76 грн з ПДВ;
-          акт №Г-00000014 від 01.11.2023 р. на суму 1 154 256,89 грн з ПДВ;
-          акт №Г-00000007 від 23.05.2023 р. на суму 865 692,72 грн з ПДВ;
-          акт №Г-00000016 від 01.12.2023 р. на суму 188 194,06 грн з ПДВ.
Всього на загальну суму 3216905,50 грн.
Позивач зазначив, що акти за №Г-00000037, за №Г-00000038, за №Г-00000039, за №Г-00000040, за №Г-00000041, за №Г-00000042, за №Г-00000043, за №Г-00000007 надсилались відповідачу також із листом №3 від 07.06.2023 р. 
Разом з тим, акти, також, були надіслані повторно разом із рахунками-фактурами із листом №16 від 16.11.2023 р.
Акти за №Г-00000037, за №Г-00000038, за №Г-00000039, за №Г-00000040, за №Г-00000041, за №Г-00000042, за №Г-00000043, за №Г-00000014, за №Г-00000007 разом із відповідними рахунками-фактурами (накладна №4302527112436) вручено відповідачу 22.11.2023р.
Акт за №Г-00000016 із відповідним рахунком-фактурою (накладна №4301040791293) вручено відповідачу 04.01.2023р.
Виходячи з умов договору, позивач вважає, що за актами №Г-00000037, №Г-00000038, №Г-00000039, №Г-00000040, №Г-00000041, №Г-00000042, №Г-00000043, №Г-00000014, №Г-00000007 відповідач мав сплатити борг 30.11.2023р., а за актом №Г-00000016 – 12.01.2024р.
З матеріалів справи також вбачається, що 22.07.2022 між ДПДГ «Радехівське» (постачальник) та ПП «Трансвіт» (покупець) було укладено договір поставки №2207/22-01, за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти і оплатити зерно ячменю озимого врожаю 2022 року (далі товар), найменування, кількість, умови та строки поставки, ціна за одиницю та загальна вартість якого визначається у специфікації(ях) та/або видатковій(их) накладній(их), які являються невід`ємними частинами даного договору.
26.07.2022 між сторонами договору поставки було укладено специфікацію № 1 до договору, в якій сторони погодили асортимент товару – ячмінь озимий врожаю 2022 року; загальну кількість товару – 2750 тонн; пункт поставки товару – елеватор за адресою 45737, Волинська область, Горохівський район, село Журавники.
Згідно видаткової накладної №212 від 14.12.2022р. товар було передано від ДПДГ «Радехівське» покупцю ПП «Трансвіт».
14 грудня 2022 року між ФГ «Галстедан» (зберігач) та ПП «Трансвіт» (поклажодавець) було укладено договір зберігання №14-12-22р, за умовами якого поклажодавець передав, а зберігач зобов`язався прийняти товар (озимий ячмінь врожаю 2022 року) на зберігання, надати послуги зі збереження, сушки, очистки, завантаження товару та повернути його поклажодавцеві за його вимогою на умовах, визначених цим договором.
Цього ж дня, 14.12.2022 між ФГ «Галстедан» (зберігач), ПП «Трансвіт» (новий поклажодавець) та ДПДГ «Радехівське» (поклажодавець) було укладено та підписано тристоронній акт приймання-передачі № 141222/01, відповідно до якого поклажодавець переоформив, а новий поклажодавець прийняв у власність товар: озимий ячмінь у кількості 2751,37 тонн.
В п. 2 вказаного акта сторони підтвердили факт приймання-передачі вищевказаного товару та, що товар знаходиться на зберіганні у зберігача. Пунктом 3 акту сторони підтверджують, що право власності на товар передається від постачальника до покупця одночасно з підписанням даного акта.
Разом з тим, ФГ «Галстедан» зазначає, що повідомляв ПП «Трансвіт» про те, що не може здійснити переоформлення товару, оскільки ДП «Радехівське» не надає листа погодження на переоформлення та не проводить оплату за вже надані послуги, а тому лише після виконання вказаних вимог, ФГ «Галстедан» матиме можливість здійснити відвантаження товару ПП «Трансвіт» з врахуванням вимог п. 5.1. договору.
Позивач також вказав, що звертався до ПП «Трансвіт» з вимогою про надання підтвердження факту придбання товару у ДП «Радехівське». Така вимога була пов`язана із тим, що ДП «Радехівське» не надавало листа підтвердження про перехід права власності на товар, а тристоронній акт, який підписаний між ФГ «Галстедан», ДП «Радехівське», ПП «Трансвіт» не є первинним документом, на підставі якого переходить право власності на товар.
З огляду на те, що ні ДП «Радехівське», ні ПП «Трансвіт» на вимогу позивача не надало документів на підтвердження переходу права власності на товар, позивач, з метою виконання умов договору зберігання №25-06-22р., виставляв рахунки на оплату саме ДП «Радехівське», які останнім залишились неоплаченими, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом. 
Розглянувши позовні вимоги ФГ «Галстедан», Господарський суд Львівської області в оскаржуваному рішенні дійшов висновку про наявність підстав для їх часткового задоволення, оскільки дійшов до висновку, що з 14.12.2022 у спірних правовідносинах змінився поклажодавець. Однак, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку щодо відмови в задоволенні частини позовних вимог, з огляду на таке:
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог частини 1 статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
За умовами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини 1 статті 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання (ст. 193 ГК України).
Як вбачається з матеріалів справи правовідносини між сторонами даного спору виникли з договору зберігання за №25-06-22р. від 25.06.2022р, предметом якого є зберігання зерна.
Правовідносини між власниками зерна та суб`єктами зберігання зерна (зерновими складами) регулюються, зокрема, положеннями глави 66 Цивільного кодексу України та Законом України «Про зерно і ринок зерна в Україні».
Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберегти річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Згідно з ст. 956 Цивільного кодексу України, товарним складом є організація, яка зберігає товар та надає послуги, пов`язані зі зберіганням, на засадах підприємницької діяльності. Товарний склад є складом загального користування, якщо відповідно до закону, інших нормативно-правових актів або дозволу (ліцензії) він зобов`язаний приймати на зберігання товари від будь-якої особи.
За договором складського зберігання, за умовами ч.1,2 ст. 957 Цивільного кодексу України, товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності. Договір складського зберігання, укладений складом загального користування, є публічним договором.
Статтею 26 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» визначено, що договір складського зберігання зерна є публічним договором, за яким зерновий склад зобов`язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб`єктом ринку зерна. Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа.
Відповідно до пункту 10 статті 1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», зберігання зерна - комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна.
За умовами ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», зерно підлягає зберіганню у зернових складах. Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах.
Зерновий склад зобов`язаний вживати усіх заходів, передбачених цим законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання. За втрату, нестачу чи пошкодження зерна, переданого на зберігання, зерновий склад несе відповідальність на підставах, передбачених законодавством (ст. 24, 33 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні»).
В ст. 942 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок зберігача вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.
За умовами статтей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).
Як вбачається з матеріалів справи, 14 грудня 2022 року між ФГ «Галстедан» (зберігач), ПП «Трансвіт» (новий поклажодавець) та ДПДГ «Радехівське» (поклажодавець) було укладено тристоронній акт приймання-передачі № 141222/01, відповідно до якого поклажодавець переоформив, а новий поклажодавець прийняв у власність товар - 2751,37 тонн озимого ячменю.
У вказаному акті сторони підтвердили: - факт приймання-передачі вказаного товару, товар знаходиться на зберіганні у зберігача(п. 2); - що право власності на товар передається від постачальника до покупця одночасно з підписанням даного акта (п. 3).
14.12.2022 між ФГ «Галстедан» (зберігач) та ПП «Трансвіт» (поклажодавець) було укладено договір зберігання №14-12-22р товару (озимого ячменю врожаю 2022 року).
З огляду на вказані обставини – наявність тристороннього акту та договору зберігання №14-12-22р, суд першої інстанції дійшов до висновку, що 14 грудня 2022 року зобов`язання відповідача, як поклажодавця, припинилися, тому стягнення з відповідача заборгованості за послуги зберігання після 14 грудня 2022 року є неправомірним та безпідставним, проте судова колегія вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим.
Так, в пункті 5.1. договору сторони зазначили, що у випадку коли поклажодавець хоче відчужити зерно третій особі (покупцю), поклажодавець зобов`язаний надати зерновому складу наступні документи: - трьохсторонній акт прийому передачі даної партії товару підписаний та скріплений печатками продавця та покупця; лист на переоформлення товару; повна оплата за послуги, нараховані та виставлені зберігачем, відповідно до даного договору.
Отже, вказаним пунктом договору зберігання сторони передбачили певний алгоритм вчинення дій, спрямованих на переоформлення товару на третю особу. З аналізу п. 5.1 договору зберігання вбачається, що маючи намір переоформити зерно, відповідач, окрім підписання тристороннього акту, мав виконати вимогу щодо надання листа на переоформлення товару та здійснити оплату за вже надані послуги зберігання. 
Місцевий господарський суд, в основу своїх висновків про перехід права власності на товар до нового поклажодавця поклав тристоронній акт за       № 141222/01 від 14.12.2022, підписаний сторонами цього спору, проте такий акт не може сам по собі свідчити про перехід права власності та (або) зміну поклажодавця. Варто зауважити, що акт № 141222/01 від 14.12.2022, окрім найменування сторін, асортименту, вартості та кількості товару, не містить жодних застережень щодо правової підстави передачі спірного товару. 
В матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано ні суду першої, ані апеляційної інстанцій доказів того, що ДП «Радехівське» виконало вимоги п. 5.1 договору зберігання №25-06-22р., яким передбачена послідовність переоформлення товару на іншу особу, а саме: 1)надання тристороннього акта прийому-передачі партії товару; 2)листа на переоформлення товару; 3) здійснення повної оплати за послуги, нараховані та виставлені зберігачем. Тому, за умовами договору зберігання №25-06-22р. ДП «Радехівське», щоб засвідчити перехід права власності на спірний товар до третьої особи, мало надати ФГ «Галстедан» не тільки тристоронній акт прийому-передачі товару, а й лист на переоформлення товару та здійснити повну оплату за нараховані та виставлені зберігачем послуги. Суд наголошує на тому, що із трьох умов виконано було лише одну, а саме складено тристоронній акт, який не містить посилань ні на договір зберігання від 25.06.2022 за №25-06-22р, ні на договір зберігання від 14.12.2022  за №14-12-22р. Крім цього, в п.3 акту № 141222/01 від 14.12.2022 зафіксовано передачу товару від "постачальника" до "покупця" без посилання на договір (купівлі - продажу чи поставки).
З огляду на вказані обставини, судова колегія вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції проте, що недоліки переоформлення товару, вимоги до якого передбачені п.5.1 договору зберігання №25-06-22р. не спростовують того факту, що 14 грудня 2022 року у спірних правовідносинах змінився поклажодавець.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у постанові від 16.10.2024 у справі № 916/1877/23, якщо інше не передбачено положеннями договору про зберігання, обов`язок сплати за зберігання лежить на поклажодавцеві, тобто саме на особі, яка передала майно на зберігання; якщо в договорі не передбачено перехід зобов`язань на нового власника, то обов`язок щодо сплати за зберігання залишається за поклажодавцем, навіть, після передачі права власності на майно іншій особі; якщо новий власник набуває прав власності на майно разом із зобов`язаннями за договором зберігання, він також зобов`язаний нести фінансові зобов`язання, пов`язані зі зберіганням майна.
Таким чином, з врахуванням наведеного, без виконання усіх необхідних та визначених умовами договору зберігання (п. 5.1) дій, спірний товар вважається таким, що фактично не переданий Державним підприємством  «Радехівське»  підприємству «Трансвіт».
З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи, що відповідачем не вчинено всіх обов`язкових дій щодо переоформлення товару, відтак, у позивача не було достатніх правових підстав для переоформлення товару на третю особу, а тому рахунки та акти за надані послуги зберігання зерна ФГ «Галстедан» правомірно виставляло саме ДП «Радехівське» (відповідачу).
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи.
Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надані належні та допустимі докази, які б підтвердили погашення наявної у нього перед позивачем заборгованості, відтак суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги ФГ «Галстедан» про стягнення 3216905,50 грн заборгованості за надані послуги з виконання договору зберігання № 25-06-22р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог – скасуванню.
Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.
Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 277, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Галстедан» задоволити.
Рішення Господарського суду Львівської області від 06.11.2024 у справі № 914/1171/24 скасувати в частині відмови в задоволенні позову. В цій частині позов задоволити. 
В решті рішення Господарського суду Львівської області від 06.11.2024 у справі № 914/1171/24 залишити без змін.
Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» (місцезнаходження: Україна, 80221, Львівська обл., Червоноградський р-н, село Сабанівка, вул. Широка, будинок 1 А, ідентифікаційний код - 20760248) на користь Фермерського господарства «Галстедан» (місцезнаходження: Україна, 45737, Волинська обл., Луцький р-н, село Журавники, вул. Зарічна, будинок 3б; ідентифікаційний код - 37707308) 3216905,50 грн. заборгованості та 38602,86 грн. судового збору.
Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» (місцезнаходження: Україна, 80221, Львівська обл., Червоноградський р-н, село Сабанівка, вул. Широка, будинок 1 А, ідентифікаційний код - 20760248) на користь Фермерського господарства «Галстедан» (місцезнаходження: Україна, 45737, Волинська обл., Луцький р-н, село Журавники, вул. Зарічна, будинок 3б; ідентифікаційний код - 37707308) 39746,59 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Господарському суду видати накази.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення. 
Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

повна постанова складна 08.05.2025

Головуючий суддя                                                  Г.В. Орищин

суддя                                                                                Н.А. Галушко

суддя                                                                                М.Б. Желік