Дата документу 01.04.2025 Справа № 335/1739/21

Запорізький апеляційний суд

 
Єдиний унікальний № 335/1739/25                 Головуючий у 1 інстанції: Геєць Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/588/25 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року   м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючої: Кочеткової І.В.,
суддів: Кухаря С.В.,
Полякова О.З.,
секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа –Запорізька міська рада про поділ майна в натурі, усунення перешкод в користування нерухомим майном,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2024 року,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа Запорізька міська рада про усунення перешкод в користування нерухомим майном.
Позов мотивувала тим, що 09.09.2020 року позивач набула у власність 7/20 часток житлового будинку садибного типу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (підстава договорів дарування та купівлі-продажу). Відповідачі є співвласниками спірного будинку по 13/40 часток кожний. Фактично, будинок поділений на дві квартири, одну з яких займає позивач, а другу - відповідачі.
Будинок розташований на земельній ділянці кадастровий номер 2310100000:05:001:0663. Рішенням виконкому Орджонікідзевської районної ради від 16.07.1987 року № 186/6 земельну ділянку було закріплено за спірним будинком. В подальшому відповідачі приватизували кожний по 13/40 часток земельної ділянки. Решта 7/20 земельної ділянки є комунальною власністю і перебуває в користуванні позивача. Співвласниками частки в натурі не виділялися, порядок користування земельною ділянкою не закріплювався.
Відповідно до існуючого порядку користування будинком, позивач займає коридор 2-1, кухню 2-2 та кімнати 2-3 і 2-4 в будинку. Крім цього, на земельній ділянці розташовано фундамент літньої кухні літ. В, який також має перебувати в користуванні позивача.
Одразу після придбання частини будинку позивач спробувала провести в ньому ремонтні роботи, зокрема ліквідувати протікання покрівлі, утеплити стіни та замінити комунікації, однак повноцінно цього зробити не змогла, оскільки відповідачами було встановлено паркан, який відгороджує від позивача праву стіну коридору 2-1.
На неодноразові вимоги про надання доступу до стіни будинку відповідачі категорично заперечують, паркан демонтувати відмовляються та за паркан позивача не пускають.
Одночасно з проведенням ремонтних робіт позивач висловила намір відновити літню кухню літ. В на фундаменті, який залишився від старої кухні. З огляду на те, що - відповідачами в 2013 році на фундаменті літньої кухні літ. В було самовільно встановлено паркан, який проходить прямо по центру фундаменту, позивач звернулася до відповідачів з вимогою про демонтаж його частини. Станом на день подачі позову відповідачі паркан демонтувати категорично відмовляються.
Попередній власник 7/20 часток житлового будинку вже зверталася з позовом до відповідачів, в якому просила усунути їй перешкоди в користуванні частиною домоволодіння та зобов`язати відповідачів знести паркан, зведений на фундаменті літньої кухні літ. В.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2016 року у справі № 335/12011 /15-ц позовні вимоги було задоволено частково, зобов`язано відповідачів прибрати паркан, зведений на фундаменті літньої кухні літ. В, яка знесена.
З огляду на те, що до позивача після придбання частини будинку перейшли всі права землекористувача, які належали попередньому власнику, а погоджений режим землекористування є обов`язковим і для нового власника, то встановлені рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2016 року у справі № 335/1201 1/15-ц обставини підлягають врахуванню і в даному спорі.
В позові просила усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер 2310100000:05:001:0663 та домоволодінням, розташованими за адресою АДРЕСА_1 наступним чином: зобов`язати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 демонтувати частину паркану, зведеного на фундаменті літньої кухні літ. В; зобов`язати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 демонтувати частину паркану, дотичну до стіни коридору 2-1; зобов`язати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не чинити позивачу перешкоди в доступі до зовнішніх стін коридору 2-1, кухні 2-2 та кімнат 2-3 і 2-4 в будівлі літ. А та в доступі до фундаменту літньої кухні літ. В за адресою АДРЕСА_1 .
Крім того, у вересні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про поділ майна в натурі.
В якому зазначала, що згідно оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 величина орієнтованої ринкової вартості будинку, як об`єкта дослідження станом на 09.09.2021 року склала 1135135,00 грн.
Вищевказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці, цільове призначення якої 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер № 2310100000:05:001:0663, загальною площею 0,0839 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Між позивачкою та відповідачами як співвласниками є згода щодо користування та поділом будинку, але відсутня згода щодо користування часткою спільної власності надвірних будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з чим, позивач просила суд поділити в натурі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , наступним чином:
1. Виділити в натурі ОСОБА_1 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме частину «А», яка складається з наступного: коридор № 2-1, кімната № 2-3, кімната № 2-4, кухня № 2-2, які разом складають ізольовану квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 35,2 кв.м, що на 3,7 кв.м більше ідеальної частки, та господарських будівель і споруд: вбиральня «К», літня кухня «В», зливна яма № 7, сарай «в», водопровідний колодязь № 8, паркан № 12, паркан № 6.
2. Виділити в натурі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рахунок належної їм на праві власності ідеальної 26/40 частки на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 частину житлового будинку «А», яка складається з кімнати № НОМЕР_1 , кімнати № 1-4, кімнати № 1-5, сіней № 1-2, кухні № 1-6, коридору № 1-1, комори № 1-7, які разом будуть складати ізольовану квартиру АДРЕСА_2 , № 11, АДРЕСА_3 , фруктовий сад.
3. Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з наступного: коридор № 2-1, кімната № 2-3, кімната № 2-4, кухня № 2-2, які разом складають ізольовану квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 35,2 кв.м, та господарських будівель і споруд: вбиральня «К», літня кухня «В», зливна яма № 7, сарай «в», водопровідний колодязь № 8, паркан № 12, паркан № 6.
4. Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на виділені в натурі в рахунок належної їм на праві власності ідеальної 26/40 частки на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 частину житлового будинку «А», яка складається з кімнати № НОМЕР_1 , кімнати № 1-4, кімнати № 1-5, сіней № 1-2, кухні № 1-6, коридору № 1-1, комори № 1-7, які разом будуть складати ізольовану квартиру АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , № 11, АДРЕСА_3 , фруктовий сад.
5. Припинити право спільної часткової власності на житловий будинок разом з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.07.2022 об`єднано цивільні справи № 335/10387/21 та 335/1739/21.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Безрукової С.О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд не врахував, що визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, якій перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Суд безпідставно не встановив суми компенсації, яку необхідно сплатити позивачем відповідачу, який не заявляв клопотання щодо проведення повторної експертної оцінки домоволодіння. Щодо посилання суду на неможливість поділу майна в натурі, оскільки в домоволодінні існує самочинно збудоване майно, позивачка звертає увагу, що вона звернулась до суду з вимогою про поділ саме майна, яке було придбано в 2020 році та в стані і площі на вказаний час. Висновок суду про те, що позивач не надав доказів на підтвердження існування спору між сторонами з приводу користування майном, є помилковим, оскільки вказана обставина не має ґрунтуватися на якихось певних доказах та випливає із хронології подій та обставин справи. У зв`язку з невиконанням рішення у справі №335/12011/15 позивачка змушена була звернутись до суду з позовною заявою про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та домоволодінням.
Від ОСОБА_3 в особі представника – адвоката Ляшенко О.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Зазначає, що між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за усної домовленості узгоджено порядок користування земельною ділянкою та житловим будинком з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 .
Звертає увагу, що деякі об`єкти, які позивач просить виділити їй в натурі, вже не існують, а приміщення в будинку знаходяться в стані реконструкції, що також підтверджується висновком експерта. Після ремонту, здійсненого відповідачем, не всі із кімнат відповідають вказаному у старому технічному паспорті розміру та не всі із них залишились у наявності, оскільки відповідачам відомо про те, що під час ремонту зносилися стіни. Вказане позбавляє суд поділити майно в натурі та визнати за позивачем право власності, на об`єкти нерухомого майна, які реконструйовані, переплановані та знесені, оскільки така позовна вимога фактично зводиться до узаконення самочинного будівництва у непередбачений законом спосіб.
В засідання апеляційного суду позивачка і її представник адвокат Безрукова С.О. не зявилися, причини неявки суду не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою про вручення адвокату Безруковій С.О. 04.03.3035 повістки про виклик у судове засідаеея на 01.04.2025.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, заперечення відповідачів і їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що позивачем не доведено наявності створених відповідачами перешкод у користуванні її нерухомим майном, розташованим за адресою:  АДРЕСА_1 , та не зазначено, у користуванні яким саме нерухомим майном позивач потребує усунення перешкод. Також суд не може поділити майно в натурі та визнати за позивачем право власності на об`єкти нерухомого майна, які реконструйовані, переплановані та знесені. Позивач не надала суду технічно обґрунтовані варіанти поділу в натурі домоволодіння у відповідності до будівельних норм та правил, не зазначила інших можливих варіантів поділу спірного нерухомого майна, які, на її думку, можливо застосувати, або іншого порядку вирішення спору з метою забезпечення ефективної реалізації сторонами своїх прав щодо володіння та користування майном. Крім того, за відсутності належних та допустимих доказів, які підтверджують дійсну вартість майна на час розгляду справи, суд позбавлений можливості стягнути компенсацію за відхилення від рівності часток сторін.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено, що 09.09.2020 позивач набула у власність 7/20 часток житлового будинку садибного типу, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .
Зокрема, відповідно до договору дарування частки житлового будинку від 09.09.2020 зареєстрованого в реєстрі за № 1534 ОСОБА_1 прийняла в дар від ОСОБА_7 , від імені якого діяла ОСОБА_8 , 1/20 частку житлового будинку, загальною площею – 90,0 кв.м., житловою площею – 61,1 кв.м., з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 68715123101. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер НВ-2307902812020, виданого 26.08.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області, житловий будинок, частка якого є предметом цього договору, розташований на земельній ділянці кадастровий номер 2310100000:05:001:0663, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); категорія земель: землі житлової та громадської забудови; вид користування земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); форма власності: приватна; площа земельної ділянки: 0,0839; відомості про обмеження у використанні земельної ділянки: охоронна зона навколо (вздовж) об`єкта транспорту – 0,0008 гектарів, строк дії обмеження – безстроково; експлікація земельних угідь: капітальна – 0,0044 гектарів; капітальна – 0,0126 гектарів, прибудинкова територія – 0,0607 гектарів. Земельна ділянка не є власністю дарувальника.
Відповідно до п. 8 договору дарування слідує, що відчужувана частка житлового будинку оглянута обдарованою. Недоліків, які перешкоджають використанню житлового будинку за цільовим призначенням на момент огляду не виявлено. Претензій до дарувальника щодо якісних характеристик відчужуваної частки житлового будинку обдарована не має (т. 1 а.с. 7-9).
Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 09.09.2020 року зареєстрованого в реєстрі за № 1535 ОСОБА_1 придбала у власність у ОСОБА_7 , від імені якого діяла ОСОБА_8 , 6/20 часток житлового будинку, загальною площею – 90,0 кв.м., житловою площею – 61,1 кв.м., з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 68715123101.
Відповідно до п. 16 договору купівлі-продажу слідує, що відчужувана частка житлового будинку оглянута покупцем. Недоліків чи дефектів, які б перешкоджали використанню її за призначенням, на момент огляду виявлено не було. Покупець стверджує, що не має претензій до продавця щодо якісних характеристик відчужуваної частки житлового будинку (т. 1 а.с. 10-13).
Відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_9 належить по 13/40 частин кожному житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.10.2015 року, посвідченим державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Трипольською К.К., зареєстрованим в реєстрі за № 1-338 (т. 1 а.с. 71-72). 
Житловий будинок по АДРЕСА_1 відповідно до часток у праві власності на нього поділено на дві частини, квартиру АДРЕСА_6 , яка складає 13/20 частин житлового будинку, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , і квартиру АДРЕСА_1 , що складає 7/20 частин житлового будинку, яка належить ОСОБА_1 , обидві частини будинку мають окремі входи. 
Загальна площа земельної ділянки, розташованої під житловим будинком і надвірними спорудами по АДРЕСА_1 складає 0, 0839 га. Кадастровий номер зазначеної земельної ділянки 2310100000:05:001:0663.
Рішенням Запорізької міської ради № 92 від 28.11.2012 року у власність ОСОБА_9 (батьку відповідачів) передано 0, 0545 га земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що складає 13/20 частин від загальної площі земельної ділянки.
На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Трипольською К.К., зареєстрованим в реєстрі за № 1-338, відповідачу ОСОБА_3 після смерті батька на праві власності належить 13/40 частин земельної ділянки площею 0, 0839 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Власником інших 13/40 частин приватизованої земельної ділянки площею 0, 0839 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , успадкованих після смерті ОСОБА_9 , є ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 73-74).
Решта - 7/20 частин земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності та належить Запорізькій міській раді. Зазначеною частиною земельної ділянки користується позивач.
Крім того, встановлено, що у листопаді 2015 року колишній власник 7/20 частин житлового будинку ОСОБА_6 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні домоволодінням.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2016 року справа № 335/12011/15-ц позов задоволено частково. Вказане рішення набрало законної сили 22.12.2016 року (ухвала апеляційного суду Запорізької області від 22.12.2016 року справа 335/12011/15-ц № провадження 22-ц/778/3867/16) (т. 1 а.с. 28-29).
Вказаним рішенням усунуто перешкоди позивачу в користуванні 7/20 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знести паркан, зведений на фундаменті будівлі під літ. В, яка знесена. В решті в задоволенні позову відмовлено.
При вирішенні вказаного спору між сторонами судом було встановлено, що відповідно до акту № 16 від 19.09.2015 року квартального комітету по зверненню ОСОБА_6 в результаті огляду земельної ділянки та технічного паспорту було зазначено, що частина будинку, яка належить їй була придбана в травні 2013 року та заселена в липні 2013 року. У зазначений період ОСОБА_9 встановив паркан та захватив частину земельної ділянки, що також підтверджується фотозйомкою.
Згідно додатку до витягу з Державного реєстру земельного кадастру сформованого 8.10.2013 року на замовлення ОСОБА_9 на кадастровому плані земельної ділянки по АДРЕСА_1 відсутній будь який внутрішній паркан.
Крім того, для вирішення даного спору, суд першої інстанції запропонував позивачу провести технічну експертизу для встановлення відповідності займаних часток земельної ділянки, але він від її проведення відмовився.
З урахуванням викладеного, суд встановив, що порядок землекористування по зазначеній вище адресі встановлений та визначений у додатку до кадастрового плану земельної ділянки, а тому позов задовольнив частково, лише в частині зобов`язання відповідачів знести паркан.
Висновком судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-19/108-23/4952-БТ від 08.12.2023 року встановлена наявність у кожної зі сторін виділення в натурі частини будинку з врахуванням належних сторонам часток будинку та без врахування самочинно збудованих прибудов до житлового будинку, враховуючи рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.20216 року по справі № 335/12011/15-ц та запропоновано два варіанти поділу (т. 3 а.с. 146-171).
За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до частини першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України).
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці у праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Згідно із частиною третьою статті 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки зі спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Таким чином, для здійснення виділу майна в натурі зі спільної сумісної власності суд має встановити частки кожного зі співвласників.
Після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної власності припиняється, а тому при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, частка якого виділяється, та власнику (власникам), частки яких залишаються, мають бути виділені окремі приміщення, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, підведену систему водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу.
Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Інструкція).
Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.
Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.
Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.
Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.
Так, в дослідницькій частині висновку судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-19/108-23/4952-БТ від 08.12.2023 року зазначено, що під час натурального огляду території домоволодіння АДРЕСА_1 було встановлено, що вбиральня літ. К, сарай літ. в, відсутні на території зазначеного домоволодіння, а літня кухня літ. В – знесена до фундаменту. Паркан № 12 розташований на відстані 2,3 м від зовнішньої стіни будинку літ. А (приміщень 1-5, 1-6 на плані поверхів будинку) та на відстані 0,84 м від зовнішньої стіни прибудови літ. а 1 (зовнішня стіна приміщення 2-1 на плані поверхів будинку) та проходить по фундаменту знесеної літньої кухні літ. В до північної межі домоволодіння (т. 3 а.с. 156 зворот, 160). У висновку експерта зазначено, що при огляді квартири позивача встановлено, що приміщення знаходяться в стадії «реконструкції». Між приміщеннями 2-4 та 2-2 відсутня міжкімнатна стіна, а в приміщенні 2-2 наявна стіна, на відстані 1.014 м. від суміжної з приміщенням 1-5 стіною, яка розділяє дане приміщення на окремі приміщення (т. 3 а.с. 157).
Таким чином, з матеріалів справи видно, що позивач просить виділити їй та визнати за нею право власності на споруди: вбиральня літ. К, сарай літ. в, літня кухня літ. В, які відсутні за адресою: АДРЕСА_1 . 
Також, встановлено, що приміщення квартири позивача знаходяться в стадії «реконструкції» і перебудови .
Крім того, у висновках експерта зазначено про наявність самочинно збудованих прибудов.
Судом першої інстанції правильно зазначено, що вказане позбавляє суд поділити майно в натурі та визнати за позивачем право власності на такі об`єкти нерухомого майна, які реконструйовані, переплановані та знесені, оскільки така позовна вимога фактично зводиться до узаконення самочинного будівництва у непередбачений законом спосіб, тобто до визнання права власності на майно яке реконструйовано та якого фактично не існує.
Відмовляючи позивачу у виділі спірного нерухомого майна, суд першої інстанції, встановивши, що поділ спірного нерухомого майна у такий спосіб вказаний позивачем, а також у спосіб визначений експертом, передбачає виділ позивачу частини будинковолодіння у склад якого входять об`єкти, які вже відсутні, об`єкти в стані реконструкції та невідповідність технічній документації на будинок, врахувавши, що висновки зроблені без обґрунтованих проектних матеріалів на реконструкцію приміщень в порушення будівельних норм та правил, правильно застосував наведені вище норми матеріального права та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.
Також судом враховано, що висновки судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-19/108-23/4952-БТ від 08.12.2023, не містять посилань на дійсну (ринкову) вартість нерухомого майна, яке поділяється, з метою визначення грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась, не містить посилань на розмір змінених ідеальних часток співвласників у зв`язку з відхиленням від ідеальних часток та їх вартість, експертом при визначені варіантів поділу житлового будинку та господарських будівель і споруд прийнята для розрахунку їх вартість за матеріалами технічної інвентаризації станом на 13.09.2012 з відповідною індексацією на дату проведення дослідження. А відповідно до наявної у справі копії висновку про ринкову вартість (т. 2 а.с. 18) нерухомого майна, щодо якого виник спір, така вартість суттєво вища ніж та, яка зазначена експертом при визначені розрахунків його вартості для варіантів поділу нерухомого майна.
Вказане також позбавляє суд дійти обґрунтованого висновку про наявність підстав для виділу майна в натурі з відхиленням від ідеальних часток з присудженням грошової компенсації.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не надала суду технічно обґрунтовані варіанти поділу в натурі домоволодіння у відповідності до будівельних норм та правил, не зазначила інших можливих варіантів поділу спірного нерухомого майна, які, на її думку, можливо застосувати, або іншого порядку вирішення спору з метою забезпечення ефективної реалізації сторонами своїх прав щодо володіння та користування майном.
Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер 2310100000:05:001:0663 та домоволодінням, розташованими за адресою АДРЕСА_1 наявністю рішення у справі між попереднім власником тієї частини будинку, яка на сьогоднішній день належить їй, та відповідачами у цій справі – рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2016 року у справі № 335/12011/15-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні домоволодінням. 
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Згідно з вимогами статей 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Так, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2016 року у справі № 335/12011/15-ц вже вирішено усунути перешкоди в користуванні 7/20 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_3 , ОСОБА_4 убрати паркан, зведений на фундаментів будівлі під літ. В, яка знесена.
Новий власник частини будинку ОСОБА_1 є правонаступником попереднього власника у відносинах, пов`язаних із користуванням цією частиною будинку та земельною ділянкою, призначеною для її обслуговування.
Так, відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України, у разі переходу права власності на житловий будинок, будівлю або споруду до іншої особи, до неї переходить і право користування земельною ділянкою, на якій розташований цей об`єкт, без зміни її цільового призначення.
Тобто новий власник будинку (або частини будинку) стає правонаступником у правовідносинах щодо земельної ділянки, призначеної для обслуговування цієї частини будинку.
Як вбачається з обставин справи після ухвалення рішення у справі № 335/12011/15-ц відповідачі та ОСОБА_6 (колишній власник) продовжили користуватися земельною ділянкою по АДРЕСА_1 у тому вигляді, в якому він фактично існував на час ухвалення рішення у справі № 335/12011/15-ц.
Позови з приводу визначення порядку користування земельною ділянкою ОСОБА_6 або ОСОБА_7 не ініціювалися. 
Зазначене свідчить про те, що порядок користування домоволодінням узгоджено у добровільному порядку
Відповідно до умов договору дарування та купівлі продажу, на підставі яких позивач набула право власності на 7/20 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд (п.п. 8, 16 договорів відповідно) відчужувані частки житлового будинку оглянуті покупцем. Недоліків чи дефектів, які б перешкоджали використанню їх за призначенням, на момент огляду виявлено не було. Покупець стверджував, що не має претензій до продавця щодо якісних характеристик відчужуваних часток житлового будинку.
Тобто, на час набуття ОСОБА_1 права власності 7/20 часток вказаного житлового будинку, спірний паркан вже існував, про що позивачка була обізнана, оглянула надвірні споруди та претензій не мала.
ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, що побудований паркан порушує права позивача та зачіпає її інтереси.
Судом першої інстанції правильно зазначено, що позивачка, посилаючись на те, що саме в її користуванні повинен перебувати фундамент літньої кухні, не надала доказів того, що останній належить саме їй.
Оскільки позивачка не довела факту існування перешкод у здійсненні нею користування та розпорядження належним їй майном, а також не надала належних і допустимих доказів, що наявний паркан порушує її права та інтереси, то недоведеність цих фактів виключає необхідність відповідачам доводити правомірний характер своєї поведінки, а отже і відсутні підстави для задоволення позову.
Таким чином, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції є правильними.
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист пав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2024 року в цій справі залишити без змін.
Повний текст постанови складено 02 квітня 2025 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови. 

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: О.З. Поляков

С.В. Кухар