ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/14029/24                                        Головуючий суддя І інстанції Власенко М. В.
Провадження № 33/818/787/25                                Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       21 квітня 2025 року                                                м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю захисника особи, яка притягається до відповідальності - адвоката Коротенка О.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Коротенка О.І., на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 26 березня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, -
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,
- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
       Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.
       Постановою встановлено, що 11 листопада 2024 року о 05:09 год. в м. Харкові, вул. Гвардійців Широнінців, 55, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21053», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тримтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору ДРАГЕР та у медичному закладі КНП ХОР «ОКНЛ» водій відмовився на місці зупинки транспортного засобу. Своїми діями ОСОБА_1 порішив п. 2.5 ПДР України. Відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.
       В своїй апеляційній скарзі захисник Кротенко О.І. просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що працівники поліції безпідставно зупинили ОСОБА_1 , чим порушили вимоги чинного законодавства. Вважав, що незаконна зупинка свідчить про те, що всі наступні дії працівників поліції є також незаконними. Також вказував на порушення працівників поліції, які вони допустили під час складення направлення та акту огляду. Посилався також на практику ЄСПЛ.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи захисника Коротенка О.І., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, довідки поліцейського, акту огляду на стан сп`яніння, направлення на огляд водія, рапорті працівника поліції, відеозапису.
       Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 11.11.2024 року керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота виражене тремтіння пальців рук, порушення мови, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора та у медичному закладі відмовився.
       Аналізуючи зміст цього протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був ознайомлений з відомостями цього протоколу, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення», а також навів власноручні пояснення у цьому протоколі.
       Відповідно до положень ст. 267 КУпАП, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами та огляд на стан алкогольного сп`яніння може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадові особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
       
       Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАСУ на дії працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.
       Тобто ОСОБА_1 , не скористався своїм правом на оскарження дій працівників поліції під час складення ними протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП стосовно нього.
       Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності.
Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк. 6) вбачається, що під час патрулювання Салтівського району було зупинено автомобіль ВАЗ 21053, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 за порушення ПДР України. Під час спілкування у водія виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі та за допомогою газоаналізатору ДРАГЕР відмовився на місці зупинки. Складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП. Водія відсторонено від керування транспортним засобом, авто припарковано без порушень ПДР України.
Враховуючи відсутність скарг на дій працівників поліції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про об`єктивність відомостей, які зафіксовані працівником поліції у цьому рапорті.
Крім того, в матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (арк. 5), відповідно до відомостей якого вбачається, що працівники поліції зупинили автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , тобто саме він є водієм цього автомобіля.
Поряд з цим з відеозапису вбачається, що працівники поліції пояснили ОСОБА_1 , що вони його зупинили, оскільки його автомобіль мав технічні несправності, а саме відірваний бризговик та не працює задній габарит. Оскільки ОСОБА_1 повідомив, що рухався на місце роботи та по приїзду всі несправності виправить, працівники поліції не складали будь-яких протоколів та постанов щодо цих незначних порушень ПДР України.
Крім того, належить врахувати, що в країні оголошено військовий стан та в м. Харкові діє комендантська година. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений об 05:09 год. безпосередньо після закінчення комендантської години.
Поряд з цим, відповідно до вимог ст. 31 Закону України «Про поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, в тому числі, зупинення транспортного засобу.
Виконання таких превентивних заходів працівниками поліції узгоджується із наявним в країні військовим станом, а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими.
Такі відомості свідчать про законність дій працівників поліції щодо зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими.
Крім того, з відеозапису вбачається, що працівники поліції встановили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки, а також у медичному закладі, від чого він відмовився.
Крім того, доводи сторони захисту про те, що працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння також є необґрунтованими, оскільки законодавцем не встановлено будь-якої вимоги до працівників поліції надавати докази на підтвердження виявлених ознак алкогольного сп`яніння. Більш того, працівники поліції фактично виявляють ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу у залежності від їх власного розуміння. Але наявність ознак алкогольного сп`яніння самі по собі не означають, що особа перебуває в стані такого сп`яніння. Отже, спростування або підтвердження перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, відбувається за рахунок проведення відповідного огляду у встановленому законом порядку з використанням газоаналізатору ДРАГЕР або у медичному закладі, що і було запропоновано ОСОБА_1 .
Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції вбачається, що водія було відсторонено від керування, транспортний засіб було залишено на місці без порушень ПДР України.
Також з відеозапису вбачається, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_2 його права, передбачені ст.ст. 10, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.
Такі відомості свідчать про дотримання працівниками поліції чинного законодавства.
Враховуючи наведені фактичні обставини справи, твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 був незаконно зупинений та про незаконність дій працівників поліції щодо проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, суд апеляційної інстанції розцінює таку процесуальну позицію сторони захисту як обраний спосіб захисту для уникнення ОСОБА_1 відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Крім того, належить врахувати, що ОСОБА_1 не проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння ні на місці його зупинки, ні в медичному закладі, що свідчить про необґрунтованість тверджень апелянта щодо порушень, допущених під час складення направлення на огляду водія та акту огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Крім того, в матеріалах справ міститься довідка поліцейського (арк. 2) з відомостей якого вбачається, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія 27.09.2011 року.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник повідомив, що дійсно ОСОБА_1 отримав посвідчення водія шляхом складення відповідного іспиту, а також повідомив, що він знає правила дорожнього руху України.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що останній знає ПДР України. 
 
Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.
 
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника Коротенка О.І. залишити без задоволення.
       Постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 26 березня 2025 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
              
Суддя                                                 С.К. Шабельніков