Справа № 127/24218/24
Провадження № 22-ц/801/1264/2025
Категорія: 88
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року	Справа № 127/24218/24	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В., 
               за участю секретаря судового засідання Пантелеймонової А.І.,
                за участю сторін: заявника ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 – Ковальчук М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/24218/24 за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи Виконавчого комітету Вінницької міської ради, як орган опіки та піклування, ОСОБА_3 про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, 
за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1  – адвоката Чернілевської Руслани Віталіївни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2025 року, яке ухвалила суддя Романюк Л.Ф., присяжні Лірник Л.А., Ковін В.В., в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 31 березня 2025 року,

в с т а н о в и в:

В липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про визнання особи недієздатною та призначення опікуна, мотивуючи позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_3 , якому 02 квітня 2018 року було встановлено першу «А» групу інвалідності безтермінову.
Зазначив, що ОСОБА_3 з 2006 року хворіє на розсіяний склероз та знаходиться на обліку даного захворювання та потребує стороннього догляду.
Догляд за ОСОБА_3 на непрофесійній основі здійснює заявник, оскільки батьки ОСОБА_3 та заявника є особами пенсійного віку та самі мають тяжкі захворювання, тож у них відсутня фізична можливість доглядати дорослого сина, який фактично повністю позбавлений можливості пересуватись та взагалі рухатись.
Таким чином, просив суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 – недієздатним та призначити ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_3 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2025 року заяву задоволено частково.
Визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 – недієздатним.
Визначено строк дії рішення суду в частині визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним - 2 роки, з моменту набрання даним рішенням суду законної сили. 
В задоволенні подання про призначення опікуном ОСОБА_1 – відмовлено.
Витрати по справі віднесено за рахунок держави.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник  ОСОБА_1  – адвокат Чернілевська Р.В. подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення суду в частині відмови в призначенні ОСОБА_1 опікуном недієздатного брата ОСОБА_3 є незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, а викладені в ньому висновки суду такими, що не відповідають вимогам справедливості судового рішення. Просила рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатним братом ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким заяву задовольнити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відмовляючи в призначенні заявника опікуном над його недієздатним братом, за умови відсутності заяв про готовність стати опікуном від інших родичів, суд першої інстанції безпідставно та протиправно позбавив недієздатного ОСОБА_3 права на належний рівень догляду та опіки від близької йому людини. 

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині задоволеної заяви про визнання недієздатним  ОСОБА_3 , апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що заявник ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

Відповідно до довідки до акта огляду медико – соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 934181 від 02 квітня 2018 року, виданої Вінницькою міською МСЕК № 1, 02 квітня 2018 року ОСОБА_3 було встановлено першу «А» групу інвалідності безтермінову. У довідці МСЕК зазначено, що ОСОБА_3 потребує стороннього догляду.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №1100 від 28 листопада 2024 року, ОСОБА_3 страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді деменції внаслідок розсіяного склерозу (F02.8) та позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Тому суд першої інстанції враховавши висновок експерта №1100 від 28 листопада 2024 року, визнав ОСОБА_3 недієздатним.

Частиною 1ст. 300 ЦПК України передбачено, що суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Згідно з подання виконавчого комітету Вінницької міської ради як органу опіки та піклування від 04 листопада 2024 року № Н/01/73434/10010 про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в разі визнання його судом недієздатним.

Із матеріалів даного подання вбачається, що ОСОБА_3 розлучений. Зі слів заявника колишня дружина ОСОБА_4 , виїхала в 2019 році з донькою за кордон в Німеччину.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом з дружиною двома неповнолітніми дітьми та братом.

Батьки заявника ОСОБА_5 , 1954 року народження та ОСОБА_6 , 1954 року народження, згідно з поданими заявами від 04 жовтня 2024 року не заперечують, щодо призначення опікуном сина, оскільки вони проживають окремо за адресою: АДРЕСА_3 , а також через похилий вік та вікові хвороби.

Дружина заявника ОСОБА_7 , 1984 року народження, згідно з поданою заявою від 04 жовтня 2024 року не заперечує щодо призначення чоловіка опікуном. 

Обстеження побутових умов проживання сім`ї проведено працівниками Вінницького міського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) ОСОБА_8 , ОСОБА_9 22 жовтня 2024 року. Умови проживання - задовільні.

Згідно з витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_1 станом на 18 вересня 2024 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Відповідно до довідок: від 01 жовтня 2024 року ОСОБА_10 , Вінницької обласної клінічної психоневрологічної лікарні № 1858 від 20 вересня 2024 року протипоказань щодо призначення ОСОБА_1 опікуном немає.

Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

У частині першій статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

У частинах другій-п`ятій статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 07 квітня 2022 року у справі №712/10043/20, при призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Таке подання не є рішенням за процесуальним статусом та має для суду лише рекомендаційний характер, і при постановленні судом рішення по справі не має пріоритетного значення, та може бути враховане на розсуд суду.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

Отже, призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Системний аналіз наведених норм права указує, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18).

При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб (п.3.1 Правил опіки та піклування).

Опікунами не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними, перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину (п.3.2 Правил).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що подання органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Вінницької міської ради про призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатним братом ОСОБА_3 не містить належного обґрунтування, щодо можливості заявника бути опікуном та визначення конкретних обставин, які зумовлюють необхідність такого призначення, а містить лише посилання на можливість заявника бути опікуном та відсутність заперечень проти цього з боку інших родичів: матері ОСОБА_6 , батька ОСОБА_5 .

При цьому, як вбачається в подані зазначено, що в ОСОБА_3 є дочка, яка з його колишньою дружиною у 2019 році виїхали за кордон, проте відповідних доказів розлучення, виїзду за кордон, згоди чи не згоди здійснювати опіку над ОСОБА_3 , матеріали справи не містять. 

Таким чином, інших об`єктивних підстав призначення недієздатному ОСОБА_3 опікуна ОСОБА_1 у зазначеному поданні не міститься.
Суд першої інстанції вірно, звернув увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_3 окрім рідного брата ОСОБА_1 є мати та батько. В матеріалах справи відсутні докази, що батьки не можуть здійснювати опіку над недієздатним, так у них є ряд вікових захворювань, однак група інвалідності у них відсутня.

Колегія суддів звертає увагу на те, що фізична особа може бути призначена опікуном лише за її згодою (ч.3 ст. 63 ЦК України), як правильно зазначив апелянт у скарзі. Проте сама по собі вказана обставина не може бути безумовною підставою для призначення опікуном особи, яка, на думку суду, не відповідає вимогам ст. 67 ЦК України.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до статті 65 ЦК України, до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.

Тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви в цій частині є правильним.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданих апеляційних скарг, виходячи з меж їх доводів, відсутні. Враховуючи викладене, оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», пункт 32).
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1  – адвоката Чернілевської Руслани Віталіївни залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 травня 2025 року.

Головуючий                                  Сопрун В.В.

Судді                                          Войтко Ю.Б.

                                                               Матківська М.В.