УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/6099/24 Головуючий у 1-й інст. Стрілецька О. В. 
Категорія 70    Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого         Павицької Т.М.,
суддів                  Борисюка Р.М., Талько О.Б.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №295/6099/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Стрілецької О.В. в м. Житомирі, 

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути із ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання.
Позовні вимоги мотивувала тим, що 28.10.2005 між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26.07.2007 (справа №2-2509) розірвано. Зазначає, що від шлюбу з відповідачем у них народився син ОСОБА_3 , який на момент подання позову навчався в 11 класі ліцею №8 м. Житомира. Вказує, що їх син готується до вступу у вищий навчальний заклад, на денну форму навчання, у зв`язку з чим не має можливості влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Стверджує, що їх спільний син проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. У свою чергу, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Зазначає, що відповідач є працездатним, інших дітей немає, аліменти нікому не сплачує, а тому має можливість надавати грошову допомогу на утримання сина. Враховуючи вищевикладене просила задовольнити позов в повному обсязі.
Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи працездатного віку, починаючи з 23.04.2024, на період навчання до 30.06.2028. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції розглядаючи справу поза межами визначеного законом розумного строку, обмежив його в питаннях реалізації диспозиційних прав, надаючи позивачу перевагу та преференції в поданні доказів поза визначеним законом строку на їх подання. Зазначає, що суд першої інстанції діяв за межами наданих законом дискреційних повноважень. Вказує, що на день подання позову на позивача не поширювалося право передбачене ч. 3 ст. 199 СК України. Звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що повнолітній син потребував матеріальної допомоги, а він мав змогу надавати таку допомогу. Вказує, що суд першої інстанції присудив стягнення аліментів не з дня звернення з позовом, що визначено ст. 191 СК України, а з 23.04.2024 по 30.06.2028. Зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки додав до резолютивної частини рішення умову про 50% розміру аліментів. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв договір про навчання сина та обґрунтував ним оскаржуване рішення. Вказує, що суд першої інстанції позбавив його права на ознайомлення з матеріалами справи. Враховуючи вищевикладене просить скасувати заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 вересня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
21 травня 2025 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що суд першої інстанції вірно встановив та оцінив обставини справи, оскільки дитина продовжує навчання у вищому навчальному закладі, а тому безумовний обов`язок батька утримувати дитину на період навчання. Вказує, що відповідач має можливість ознайомитися з матеріалами справи протягом усього періоду розгляду справи. Зазначає, що відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, аліменти не сплачував. Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження неможливості відповідача працювати за станом здоров`я. Зазначає, що доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог є безпідставними. Вказує, що відповідач не наводить доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, а тому відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що сторони є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03.05.2006.
Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 прізвище ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінене на ОСОБА_4 .
ОСОБА_3 зареєстрований разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади від 09.06.2023 та від 21.10.2020.
На момент звернення ОСОБА_1 з позовом про стягнення аліментів, ОСОБА_3 завершував здобуття повної загальної середньої освіти в червні 2024 року в ліцеї №8 м. Житомира, що підтверджується довідкою №140 від 18.03.2024.
Відповідно до довідки №37ВК від 22.04.2024 Житомирського інституту ПАТ «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» ОСОБА_3 подав документи на навчання до Житомирського інституту МАУП на спеціальність 081 Право.
Згідно договору про навчання у закладі вищої освіти №041 від 30.08.2024, довідки №175/11-19 від 06.09.2024, виданої Поліським національним університетом, ОСОБА_3 є студентом 1 курсу денної контрактної форми навчання Поліського національного університету за спеціальністю «Психологія»; фінансування навчання – за кошти фізичних осіб; загальна вартість навчання за весь строк становить 103 480,00 грн.; вартість за один семестр становить: з 01.09.2024 по 31.12.2024 – 8 848,00 грн.; з 01.01.2025 по 30.06.2025 – 13 272,00 грн.; з 01.09.2025 по 31.12.2025 – 10 848,00 грн.; з 01.01.2026 по 30.06.2026 – 16 272,00 грн.; з 01.09.2026 по 31.12.2026 – 10 848,00 грн.; з 01.01.2027 по 30.06.2027 – 16 272,00 грн.; з 01.09.2027 по 31.12.2027 – 10 848,00 грн.; з 01.01.2028 по 30.06.2028 – 16 272,00 грн.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 на момент звернення позивача з позовом завершував навчання зі здобуття повної загальної середньої освіти, в подальшому вступив на навчання до вищого навчального закладу на денну контрактну форму, а тому він потребує матеріальної допомоги, що є підставою для стягнення з відповідача аліментів на його утримання на період навчання. При визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції враховував те, що відповідач є особою працездатного віку, зобов`язаний нарівні з матір`ю брати участь в належному матеріальному забезпеченні сина, який навчається на денній формі навчання на платній основі, матеріали справи не містять жодних доказів, які б вказували на те, що у відповідача відсутня можливість надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання, відсутні відомості про наявність в нього на утриманні інших дітей або непрацездатних осіб, відсутність відомостей про незадовільний стан його здоров`я, та дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів, починаючи стягнення з дня звернення до суду, а саме з 23.04.2024.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
За змістом ч.3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчання, а також той з батьків, з яким вони проживають.
Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та неповнолітніми дочкою, сином.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними віку двадцяти трьох років. 
У частині першій статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Тож стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі №644/3610/16 (провадження №61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
У постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20 (провадження №61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. 
Згідно з довідкою №175/11-19 від 06.09.2024, виданої Поліським національним університетом, ОСОБА_3 є студентом 1 курсу денної контрактної форми навчання Поліського національного університету за спеціальністю «Психологія». Фінансування навчання – за кошти фізичних осіб. Термін навчання з 01.09.2024 по 30.06.2028.
Враховуючи, що відповідач є працездатною особою, який може надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, що продовжує навчання, та у зв`язку з цим потребує такої допомоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання свого повнолітнього сина. 
Проте, визначений судом першої інстанції розмір аліментів відповідача на сина, який продовжує навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, колегія суддів вважає дещо завищеним з огляду на таке.
Згідно ч. ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Однак, позивачкою не надано доказів на підтвердження витрат, пов`язаних з навчанням сина (на проїзд до навчального закладу, проживання, придбання підручників, іншого приладдя тощо). 
Колегія суддів звертає увагу на те, що, обов`язок щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, не може покладатися повністю на одного з батьків. Обов`язок щодо утримання своїх дітей лежить на обох батьках.
Разом з тим, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з даним позовом, жодним чином не зазначає про розміри своїх доходів, не представила належних та достатніх доказів на підтвердження того, що аліменти на навчання сина підлягають стягненню саме у розмірі, зазначеному в позовній заяві.
Відтак, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, відсутність доказів спроможності надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, а також з врахуванням того, що мати позивача також повинна утримувати повнолітнього сина, колегія суддів вважає за можливе апеляційну скаргу задовольнити частково, зменшити аліменти з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи працездатного віку до 1/8 частини. 
Крім того, суд першої інстанції помилково зазначив граничну межу розміру стягнутих аліментів, вказавши, що їх розмір повинен складати не менш 50% прожиткового мінімуму для особи працездатного віку, тоді як СК України вказана межа взагалі не передбачена. 
Водночас, суд першої інстанції також помилився щодо періоду стягнення аліментів.
За змістом ст.199 СК України право на стягнення аліментів мають повнолітній син, повнолітня донька які продовжують навчання, а батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Оскільки ОСОБА_5 розпочав навчання 01 вересня 2024 року, то з цієї дати слід стягувати аліменти з відповідача, незалежно від того, що позивачка відразу після досягнення ОСОБА_5 18 років – ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітнього сина.
Тому рішення суду першої інстанції в цій частині також підлягає зміні.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на вищенаведене рішення суду першої інстанції підлягає зміні.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 вересня 2024 року змінити, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який продовжує навчання, з 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи працездатного віку до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи стягнення з 01 вересня 2024 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років. 
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді