Справа № 148/240/25 
Провадження № 33/801/303/2025
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач: Оніщук В. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2025 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Кашпрук М. Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
У постанові суду зазначено, що 17 січня 2025 року о 20 год. 30 вх. в м. Тульчин по вул. Миколи Леонтовича водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Пежо Партнер», д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП доведена належними та допустимими доказами.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції та винесення її за неповного дослідження обставин справи, просив постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при оформленні матеріалів не були залучені свідки.
Матеріали справи не містять відомостей про те яким чином поліцейський дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, працівники поліції формально зазначили у протоколі наявні ознаки сп`яніння.
Після зупинки автомобіля ОСОБА_1 не було роз`яснено право на захист.
Відеоматеріалами підтверджується, що ОСОБА_1 фактично не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а навпаки наполягав на проведенні дослідження біологічного середовища у медичному закладі, проте йому було відмовлено.
Окрім того ОСОБА_1 не було вручене направлення на огляд на стан сп`яніння до медичного закладу, що є порушенням порядку проведення такого огляду.
У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з посилання на викладені у ній підстави.
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема, пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд для визначення стану сп`яніння.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до змісту статті 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі – Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Ознаками алкогольного сп`яніння відповідно до пункту 3 Розділу І Інструкції є: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.
Із аналізу вказаних норм слідує, що підставою для проведення огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є наявність у поліцейського підстав вважати, що водій перебуває у такому стані на основі виявлених ознак сп`яніння.
Відповідно до пункту 6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:
- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);
- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Згідно із вимогами пункту 7 Розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
За частиною 2 статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.
Відповідно до протоколу від 17 січня 2025 року серії ЕПР1 №223585, 17 січня 2025 року о 20 год. 30 хв. у м. Тульчин по вул. М. Леонтовича водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Пежо Партнер», д. н. з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння обличчя. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Технічних засіб відеозапису – боді камера 800747, 796200. До протоколу додаються висновок про результати огляду на стан сп`яніння, акт огляду на стан сп`яніння. Від надання пояснень ОСОБА_1 відмовився (а. с. 2).
Як видно із постанови від 17 січня 2025 року №3880043 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а саме за керування автомобілем із неосвітленим номерним знаком (а. с. 6). 
Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів огляд ОСОБА_1 проводився у зв`язку з виявленням ознак алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя). Від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився (а. с. 4).
До матеріалів справи також долучені відеозаписи з нагрудних камер поліцейських.
На відеозаписах зафіксовано як о 20 год. 36 хв. працівники поліції зупиняють автомобіль «Пежо Партнер», д. н. з. НОМЕР_1 , повідомляють причину зупинки, просять пред`явити посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, страховий поліс.
О 20 год. 39 хв. поліцейський повідомляє ОСОБА_1 , що від нього чути запах алкоголю, той відповідає, що не вживає алкогольні напої 10 років. Поліцейський пропонує пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у лікарні, роз`яснює наслідки відмови. ОСОБА_1 просить його відпустити.
О 20 год. 45 хв. поліцейський знову пропонує пройти огляд, ОСОБА_1 погоджується на огляд у медичному закладі.
О 20 год. 47 хв. ОСОБА_1 доставляють у лікарню. Поліцейські складають адміністративні матеріали за порушення ПДР.
О 20 год. 57 хв. лікар пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора. ОСОБА_1 відмовляється, повідомляє, що згодний здати кров на аналіз. Лікар повідомляє, що кров береться на аналіз у випадку кримінального правопорушення. ОСОБА_1 просить подзвонити адвокату.
О 21 год. 29 хв. у лікарню приїжджає захисник Димкова С. В. Після приватного спілкування адвокат повідомляє поліцейським, що ОСОБА_1 не довіряє результатам газоаналізаторів та згоден здати кров на аналіз.
Поліцейський роз`яснює ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку із відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння, починає складати протокол.
О 21 год. 58 хв. ОСОБА_1 ознайомлюють зі складеними адміністративними матеріалами. Від підписів у протоколі та постанові ОСОБА_1 відмовляється.
Таким чином доводи апеляційної скарги повністю спростовуються наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами.
Після виявлення уповноваженими працівниками поліції ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 був зобов`язаний пройти огляд на стан сп`яніння. На відеозаписі зафіксовано, що працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти відповідний огляд, як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі, куди його було доставлено, забезпечивши йому реальну, об`єктивну можливість реалізувати свій обов`язок та пройти огляд у встановленому законом порядку, однак  ОСОБА_1 такого обов`язку не виконав.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду є безпідставними, а його покликання на недовіру до газоаналізаторів та бажання пройти огляд на стан сп`яніння виключно шляхом дослідження аналізу крові не відповідає вимогам чинного законодавства.
Так, газоаналізатори є законодавчо визначеними приладами вимірювальної техніки для визначення вмісту алкоголю у повітрі, що видихається, підлягають сертифікації та повірці.
Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук (п. 12 Розділу ІІІ Інструкції). 
Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу (п. 13 Розділу ІІІ Інструкції).
Проте матеріали справи не містять жодних доказів неможливості ОСОБА_1 надати зразки біологічного середовища, визначені п. 12 Розділу ІІІ Інструкції.
Така поведінка  ОСОБА_1 не дає підстав для висновку про його бажання виконати вимоги закону та пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або у медичному закладі, відтак протокол за ст. 130 КУпАП складений працівниками поліції без порушень та у відповідності із чинним законодавством.
ОСОБА_1 було повністю забезпечено право на захист, адже у медичному закладі із ним перебувала його адвокат.
Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було вручено направлення на проходження медичного огляду, оскільки Інструкцією не передбачено вручення такого направлення водієві, який підлягає огляду на стан сп`яніння, оскільки саме працівники поліції здійснюють доставку водія до закладу охорони здоров`я.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ними, спрямовані виключно на уникнення встановленої законом відповідальності та факту відмови водія  ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на законну вимогу поліцейського не спростовують.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 26 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина  ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.
Адміністративне стягнення, накладене на  ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду                                                                 В. В. Оніщук