ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року 
м. Київ

cправа №  922/3156/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Ємця А. А. - головуючого, Бенедисюка І. М., Колос І. Б.,

за участю секретаря судового засідання - Іщука В. В.,
представників:

позивача Акціонерного товариства «Полтавахолод» - не з`явився,
відповідача Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України - Попова Я. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 (колегія суддів: Радіонова О. О. (головуюча), Істоміна О. А., Медуниця О. Є.) та рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2024 (суддя Хотенець П. В.) 

у справі за позовом Акціонерного товариства «Полтавахолод»
до Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 
про скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року Акціонерне товариство «Полтавахолод» (далі - позивач, Товариство) подало до господарського суду позов, в якому просило скасувати рішення Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - відповідач, Відділення АМК) від 09.07.2024 №  70/109-р/к про визнання позивачем законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене п. 14 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (далі - Закону №  2210-ІІІ), та накладення штрафу (далі - оспорюване рішення).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюване рішення прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи і які визнано встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні АМК, обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Господарський суд Харківської області у рішенні від 16.12.2024, залишеним без змін Східним апеляційним господарським судом згідно з постановою від 05.03.2025, позов задовольнив повністю. Скасував рішення Відділення АМК від 09.07.2024 №  70/109-р/к «Про порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».
          
Висновки судів мотивовані тим, що відповідач згідно з приписами ч. 1 ст. 59 Закону №  2210-ІІІ (в редакції, яка діяла до 01.01.2024 та після набрання сили Законом України від 09.08.2023 №  3295-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства про захист економічної конкуренції та діяльності Антимонопольного комітету України» (далі - Закон №  3295-ІХ) неповно з`ясував всіх обставин справи, як наслідок, висновки в оспорюваному рішенні не відповідають дійсним обставинам антимонопольної справи, зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права; АМК застосував норми права, які на момент виникнення спірних правовідносин не існували.

У поданій касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій, а також на наявність підстав касаційного оскарження за пп.  1, 3, ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просить скасувати постановлені у справі рішення, постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

За доводами касаційної скарги суди попередніх інстанцій не дослідили змісту вимог відповідача до позивача від 23.10.2023 та від 28.11.2023, які є різними в контексті постановлених питань та затребуваної інформації (документів), в результаті чого безпідставно ототожнили питання 9 вимоги від 23.10.2023 з питанням 2 вимоги від 28.11.2023 та необґрунтовано вважали, що позивач надав відповідь на другу вимогу в повному обсязі шляхом надання відповіді на першу вимогу. Також суди не надали оцінки поданим позивачем документам до Відділення АМК.

Обґрунтовуючи наявність визначених підстав касаційного оскарження, відповідач вказав, що суди попередніх інстанцій:

-          не врахували правових висновків Верховного Суду у постановах:

від 20.10.2021 у справі №  915/296/20 - інформаційні порушення у сфері захисту економічної конкуренції не є триваючими та мають індивідуальний (самостійний) характер;

від 16.06.2022 у справі №  910/18734/20 - Закон України «Про Антимонопольний комітет України» та інші нормативно-правові акти не містять положень про право суб`єктів господарювання на відмову від виконання вимоги уповноваженої особи АМК щодо подання інформації, необхідної для реалізації завдань, покладених на АМК. Законодавство про захист економічної конкуренції не наділяє суб`єкта господарювання правом на власний розсуд вирішувати питання щодо форми, способу та доцільності витребування органом АМК інформації, необхідної для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції;

від 17.01.2023 у справі №  910/19251/20 - господарським судам першої та апеляційної інстанцій під час вирішення справ щодо визнання недійсними рішень АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції належить здійснювати оцінку обставин справи та доказів за своїм внутрішнім переконанням в порядку ч. 2 ст. 86 ГПК України, зокрема, досліджувати також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у справі в їх сукупності. При цьому застосування приписів ст. 86 ГПК України як норми процесуального права має загальний характер для усіх справ.

-          неправильно застосували при вирішенні спору абз. 4 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №  3295-ІХ, п. 14 ст. 50 та ст. 41  Закону №  2210-ІІІ, і висновки Верховного Суду щодо питання застосування: 

п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №  3295-ІХ, відповідно до якого, зокрема, справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, розгляд яких розпочато до дня набрання чинності цим Законом, розглядаються відповідно до законодавства, яке діяло до дня набрання чинності цим Законом; 

п. 14 ст. 50 Закону №  2210-ІІІ в частині визначення дій (бездіяльності) суб`єкта господарювання у вигляді подання інформації в неповному обсязі порушенням законодавства про захист економічної конкуренції; 

ст. 41 Закону №  2210-ІІІ в частині визначення фактичних даних, а саме письмових доказів, які можуть бути використані антимонопольними органами під час розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, відсутні.

Верховний Суд в ухвалі від 17.04.2025 відкрив касаційне провадження у справі з підстав, передбачених пп. 1, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

05.05.2024 до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач заперечив доводи касаційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Одночасно у відзиві позивач висловив прохання розглядати справу в суді касаційної інстанції без участі його представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи відповідача, врахувавши заперечення позивача у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов таких висновків.

У справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що Відділення АМК здійснювало розгляд заяви ТОВ «Фабрика Морозива Хладопром» від 05.09.2023 щодо наявності в діях АТ «Полтавахолод» порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, передбаченого ст. 4 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», у зв`язку з чим антимонопольний орган, керуючись, зокрема, ст.ст. 3, 17, 22 та 22-1 Закону України «Про Антимонопольним комітет України», надіслав на адресу Товариства вимоги від 23.10.2023 №  70-02/П-3032 та від 28.11.2023 №  70-02/П-3409.

У вимозі від 23.10.2023 Відділення АМК, зокрема, просило:

питання 5 - вказати дату (число, місяць, рік) початку виробництва та реалізації Товариством морозива «Морозиво ескімо пломбір "Каштан Полтавський" в глазурі» та «Морозиво ескімо пломбір з какао "Каштан Полтавський" в глазурі» з наданням підтверджуючих документів (наказів по товариству, видаткові накладні про реалізацію морозива тощо);

питання 7 - надати кольорові макети опаковань морозива Товариства «Морозиво ескімо пломбір "Каштан Полтавський" в глазурі» та «Морозиво ескімо пломбір з какао "Каштан Полтавський" в глазурі», в які здійснювалося пакування вказаної продукції протягом 2023 року;

питання 9 - вказати розробника (назва, адреса, ідентифікаційний код юридичної особи) опаковання морозива АТ «Полтавахолод» «Морозиво ескімо пломбір "Каштан Полтавський" в глазурі» та «Морозиво ескімо пломбір з какао "Каштан Полтавський" в глазурі». Надати копії підтверджуючих документів.

На вказану вимогу позивач надав дві відповіді від 15.11.2023 та від 27.11.2023.

У відповіді від 15.11.2023 Товариство, зокрема, вказало:

з питання 5 - АТ «Полтавахолод» є правонаступником ПАТ «Полтавахолод», яке є правонаступником ВАТ «Полтавахолод», яке було створене внаслідок приватизації однойменного державного торгівельно-виробничого підприємства на підставі наказу Фонду державного майна України від 24.06.1996. Товариство розпочало виробництво морозива «Каштан» ще за часів СРСР. З початку незалежної України Товариство продовжувало виробляти морозиво під позначенням «Каштан», втім через велику кількість виробників морозива з такою назвою почало виробництво морозива під позначенням «Каштан Полтавський» з метою відокремлення власної продукції та у 2004 році отримало свідоцтво на знаки для товарів і послуг «Каштан Полтавський», передача права власності фізичній особі на яке зареєстроване у 2018 році. 

Накази по товариству, видаткові накладні про реалізацію продукції періоду СРСР - початку незалежної України надати складно через об`єктивні причини. На сьогодні в розпорядженні товариства наявні видаткові накладні на реалізацію продукції під позначенням «Каштан» у період 1996- 1998 роки, які зберігаються в архіві та отримані для подання в матеріали судової справи;  
 
з питання 7 - про об`єктивну неможливість надати оригінали кольорових макетів опаковань, в які здійснювалося пакування морозива протягом 2023 року; 

з питання 9 - про неможливість встановити особу, яка вперше розробила опаковання морозива за часів СРСР - початку незалежної України, та інформував, що теперішня упаковка морозива відтворює упаковку, яка використовувалася Товариством протягом десятиліть.

Окремо 15.11.2023 позивач подав клопотання про продовження строку надання відповіді, зокрема, з питання 7, яке 16.11.2023 Відділення АМК задовольнило, продовживши строк до 27.11.2023.

У відповіді від 27.11.2023 Товариство, зокрема, зазначило:

з питання 7 - про надання кольорових макетів (малюнків) опаковань морозива «Морозиво ескімо пломбір "Каштан Полтавський" в глазурі» та «Морозиво ескімо пломбір з какао "Каштан Полтавський" в глазурі», в які здійснювалося пакування морозива протягом 2023 року (додатки-малюнки №  1- 6) із застереженням, що Товариство не є розробником макетів та замовником опаковань морозива згідно з малюнками №  5 та №  6, а протягом 2023 року отримувало їх згідно з видатковими накладними для виробництва та пакування морозива під ТМ «Власна Марка» від третьої особи - покупця продукції - приватного підприємства.

У вимозі від 28.11.2023 АМК просив у строк 5 днів з дня отримання вимоги надати на кожне питання окремо інформацію з належним чином завіреними копіями документів, а саме:

питання 1 - вказати дату (число, місяць, рік) початку виробництва та реалізації Товариством морозива «Морозиво ескімо пломбір "Каштан Полтавський" в глазурі» в опакованні згідно з малюнком (додатком) №  1 та «Морозиво ескімо пломбір з какао "Каштан Полтавський" в глазурі» в опакованні згідно з малюнком (додатком) №  2 з наданням підтверджуючих документів (наказів по товариству щодо затвердження макетів опаковань, початку пакування морозива у вказані упаковки, видаткові накладні щодо реалізації морозива у вказаних упаковках тощо);

питання 2 - вказати розробника (назва, адреса, ідентифікаційний код юридичної особи) опаковання морозива АТ «Полтавахолод» «Морозиво ескімо пломбір "Каштан Полтавський" в глазурі» та «Морозиво ескімо пломбір з какао "Каштан Полтавський" в глазурі» згідно з малюнками (додатками) №  1 та №  2. Надати копії підтверджуючих документів.

01.12.2023 Товариство отримало вимогу від 28.11.2023, а отже 06.12.2023 вважається останнім днем на подання інформації та документів для її виконання. Разом з тим 29.11.2023 Товариство звернулося до Відділення АМК з клопотанням про продовження строку надання відповіді на вимогу від 28.11.2023, яке 30.11.2023 Відділення АМК задовольнило, продовживши строк до 11.12.2023.

11.12.2023 Товариство надало відповідь на вимогу від 28.11.2023 щодо дати початку використання опаковання морозива, виробництва та реалізації морозива в упаковках згідно з малюнками (додатками) №  1, №  2, тобто з питання 1.

12.01.2024 згідно з розпорядженням адміністративної колегії Відділення АМК розпочався розгляд антимонопольної справи за ознаками вчинення Товариством порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене п. 14 ст. 50 Закону №  2210-ІІІ, у вигляді подання інформації в неповному обсязі на вимогу голови відділення від 28.11.2023 в установлений строк, тобто надання інформації лише з першого питання вимоги та ненадання відповіді на друге питання у ній.

09.07.2024 Відділення АМК ухвалило рішення №  70/109-р/к, яким визнало, що Товариство вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене п. 14 ст. 50 Закону №  2210-ІІІ, у вигляді подання інформації в неповному обсязі на вимогу голови відділення від 28.11.2023 в установлений строк, за що на Товариство накладено штраф у розмірі 45  333,00  грн (ненадання відповіді на питання 2 другої вимоги).

Відхиляючи заперечення позивача у листі від 09.07.2024 на подання з попередніми висновками в антимонопольній справі, Відділення АМК, зокрема, вказало, що:

-          у листі від 11.12.2023 позивач надав інформацію лише з питання 1 вимоги від 28.11.2023 та не повідомляв, що немає об`єктивної можливості надати інформацію та документи на питання 2;

-          у листі від 09.07.2024 позивач фактично підтверджує, що ним не була надана відповідь на питання 2, а подані заперечення зводяться до пояснень причин неподання запитуваної інформації, однак у листі від 11.12.2023 Товариство не надало відповідної інформації та/або пояснень щодо викладеного в питанні 2 вимоги від 28.11.2023, а тому зміст заперечень не спростовує висновків антимонопольного органу у рішенні.

Вказане стало причиною звернення Товариства до суду з цим позовом з посиланням на те, що:

-          питання 2 вимоги Відділення АМК від 28.11.2023 є тотожним питанню 9 вимоги від 23.10.2023, на яке позивач надав відповідь у листі 15.11.2023 і за що товариство не притягнуте до відповідальності, а отже, відповідь на 9 питання першої вимоги була задовільною в аспекті доступу до інформації, відповідно, Відділенню АМК була відома відповідь на аналогічне питання 2 другої вимоги і у нього була вся необхідна інформація для розгляду заяви ТОВ «Фабрика Морозива Хладопром», проте за результатами її розгляду відповідач відмовив у відкритті антимонопольної справи, оскільки не встановив ознак порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції;

-          незважаючи що розгляд антимонопольної справи розпочався 12.01.2024, відповідач при ухваленні оспорюваного рішення неправомірно керувався положеннями Порядку визначення розміру штрафу, що накладається за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженого розпорядженням АМК від 14.12.2023 №  22-рп та зареєстрованого в Мін`юсті 25.01.2024 (далі - Порядок визначення розміру штрафу №  22-рп), та Порядку розгляду Антимонопольним комітетом України та територіальними відділеннями заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженого розпорядженням АМК від 19.04.1994 №  5 (набрав чинності з 30.01.2024; далі - Порядок розгляду заяв і справ №  5), які не розповсюджуються на спірні правовідносини на відміну від Тимчасових правил розгляду справ про порушення антимонопольного законодавства України, які діяли до набрання чинності Законом №  3295-ІХ, адже заява ТОВ «Фабрика Морозива Хладопром» подана 05.09.2023, вимоги датуються 23.10.2023, від 28.11.2023, відповідно, притягнення позивача до відповідальності за подання 11.12.2023 неповної інформації мало бути здійснене в межах норм, що діяли до 01.01.2024.

Суди попередніх інстанцій, погодившись в цілому з наведеними доводами позовної заяви Товариства, позов задовольнили повністю та скасували оспорюване рішення АМК за приписами ст. 59 Закону №  2210-ІІІ.

У ч. 1 ст. 300 ГПК України визначено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Отже, предметом касаційного розгляду є законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень про задоволення позову виключно в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, - пп. 1, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

У разі подання касаційної скарги з підстави касаційного оскарження за п. 3 ч. 2 ст.  287 ГПК України, насамперед слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а надалі - наявність  або  відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ураховуючи доводи касаційної скарги, колегія суддів не встановила наявності висновку Верховного Суду щодо питання застосування п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №  3295-ІХ у подібних правовідносинах з урахуванням конкретних обставин справи, а тому зазначає таке.

Причиною виникнення спору у справі, яка розглядається, стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним за приписами ст. 59 Закону №  2210-ІІІ рішення АМК, яким дії Товариства кваліфіковано за ознаками п.  14 ст. 50 цього Закону щодо подання на вимогу комітету інформації в неповному обсязі, у зв`язку з чим на позивача накладено штраф. 

При цьому як встановили суди попередніх інстанцій та вбачається з оспорюваного рішення вимога була датована 28.11.2023 і частково виконана позивачем 11.12.2023, тобто до 01.01.2024, а розпорядження про початок розгляду антимонопольної справи за ознаками вчинення позивачем порушення, передбаченого п.  14 ст. 50 Закону №  2210-ІІІ, прийняте після 01.01.2024, а саме 12.01.2024.

При складанні вимоги від 28.11.2023 Відділення АМК керувалося приписами ст.ст.  3, 17, 22, 22-1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» (у редакції, чинній до 01.01.2024), а, ухвалюючи 09.07.2024 оспорюване рішення, - ст.ст. 7, 14 названого Закону, Порядком розгляду заяв і справ №  5 та Порядком визначення розміру штрафу №  22-рп зі змінами та доповненнями, що були внесенні Законом №  3295-ІХ, який набрав чинності з 01.01.2024.

Втім на переконання судів попередніх інстанцій заяву від 05.09.2023 і антимонопольну справу стосовно Товариства відповідач повинен був розглянути відповідно до законодавства, яке діяло до набрання чинності Законом №  3295-ІХ, як це передбачено п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, як наслідок, відповідальність за подання неповної інформації на вимогу позивач має нести в межах норм, що діяли до 01.01.2024.

Колегія суддів зазначає, що 09.08.2023 прийнято Закон №  3295-ІХ, який передбачає внесення низки змін та доповнень до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства про захист економічної конкуренції та діяльності АМК.

Згідно з п. 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закон №  3295-ІХ набирає чинності з 01.01.2024. 

У п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №  3295-ІХ встановлено, що:

-          рішення органів АМК, прийняті до дня набрання чинності цим Законом, підлягають виконанню відповідно до законодавства, яке діяло на момент прийняття рішення;

-          заяви, зокрема, про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, які подані та розгляд яких не закінчено до дня набрання чинності цим Законом, розглядаються відповідно до законодавства, яке діяло до дня набрання чинності цим Законом;

-          справи, зокрема, про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, розгляд яких розпочато до дня набрання чинності цим Законом, розглядаються відповідно до законодавства, яке діяло до дня набрання чинності цим Законом.

Отже, у п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» законодавець встановив, за яким законодавством слід діяти в тому чи іншому випадку, водночас розмежував такі випадки на: (1) прийняті до 01.01.2024 рішення органів АМК (за заявами і справами), (2) подані і не розглянуті до 01.01.2024 заяви про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, (3) розпочаті і не закінчені до 01.01.2024 справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, які є окремими випадками та не тотожні між собою в контексті повноважень антимонопольного органу за ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України».

При цьому застереження законодавця у п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення», зокрема, щодо прийнятих до 01.01.2024 рішень органів АМК та розпочатих і незакінчених до 01.01.2024 справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції не ставиться у залежність від того, коли вчинене відповідне порушення, оскільки єдиним критерієм для застосування того чи іншого законодавства визначений момент прийняття рішення органом АМК та початок розгляду антимонопольної справи стосовно порушника - до чи після 01.01.2024.

За змістом ч. 1 ст. 35 Закону №  2210-ІІІ розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняття розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі (за заявами і справами).

Дійсно заява щодо наявності в діях АТ «Полтавахолод» порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, передбачене ст. 4 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», подана ТОВ «Фабрика Морозива Хладопром» 05.09.2023 і вимоги до АТ «Полтавахолод» в межах проведення розслідування за цією заявою складені 23.10.2023 та 28.11.2023.

Разом з тим оспорюване рішення Відділення АМК від 09.07.2024 прийняте не за результатами розгляду заяви ТОВ «Фабрика Морозива Хладопром» від 05.09.2023 (яке отримало відмову у розгляді справи про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції), а стосовно АТ «Полтавахолод» в антимонопольній справі за ознаками вчинення цим товариством порушення, передбаченого п.  14 ст. 50 Закону №  2210-ІІІ, у вигляді подання інформації на вимогу в неповному обсязі, розпочатій згідно з розпорядженням від 12.01.2024, тобто після 01.01.2024.

За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій про те, що Відділення АМК при ухваленні оспорюваного рішення неправомірно застосувало законодавство зі змінами та доповненнями, внесеними Законом  №  3295-ІХ, який набрав чинності з 01.01.2024, і протиправно притягнуло позивача до відповідальності за нормами, які діяли після 01.01.2024, є помилковими, зроблені без урахування дійсного змісту п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» у сукупності зі встановленими обставинами справи щодо моменту початку розгляду відповідачем антимонопольної справи стосовно позивача та прийняття рішення від 09.07.2024, яке є предметом розгляду позовних вимог у цій справі.

Стосовно інших доводів касаційної скарги про відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування п. 14 ст. 50, ст. 41 Закону №  2210-ІІІ колегія суддів зазначає таке.

За змістом ст. 35 Закону № 2210-III при розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи АМК збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень.

При цьому органи АМК керуються ст. 41 цього Закону, згідно з якою доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів.

Отже, з огляду на положення ст.ст. 35, 41 Закону №  2210-III, які  стосуються діяльності АМК у розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, під час розгляду справи АМК самостійно визначає джерела, спосіб одержання та обсяг відомостей, які є необхідними для повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, здійснює збір та аналіз доказів таких, як документи, висновки експертів тощо, а також іншу інформацію, тобто джерела, які можуть бути використані АМК при проведенні розслідування. 

В аспекті застосування п. 14 ст. 50 Закону №  2210-ІІІ Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 06.02.2024 у справі №  910/2810/23, від 21.05.2024 у справі №  910/10358/23 виснував, що законодавство про захист економічної конкуренції не містить вичерпного переліку випадків, у яких уповноважені особи АМК мають право вимагати відповідну інформацію у суб`єктів господарювання та інших осіб. Так, інформація може бути витребувана як під час розгляду заяв, так і під час розгляду справ, а також в інших випадках, передбачених Законом.

Органи АМК у процесі реалізації своїх повноважень мають право вимагати не лише документи, а й інформацію, яка потрібна їм для виконання покладених на них завдань, причому зміст, обсяг і характер такої інформації законодавчими приписами, зокрема, ст. 22 та ст. 22-1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» не визначено та обмежено лише дійсною та об`єктивною необхідністю для виконання завдань органу.

Отже, АМК та його органи для реалізації основного завдання, визначеного у п. 1 ст.  3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», у частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції відповідно до повноважень, передбачених, зокрема, пп. 4, 5 ч. 1 ст. 7, ст.ст. 12, 22, 22-1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», положень Закону № 2210-ІІІ може витребувати інформацію, пов`язану з дослідженням наявності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції суб`єктами господарювання, які зобов`язані надати достовірну та повну інформацію у встановлений вимогою строк.

При цьому законодавство про захист економічної конкуренції не наділяє суб`єкта господарювання правом на власний розсуд вирішувати питання стосовно форми, способу та доцільності витребування органом АМК інформації, необхідної для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Згідно з п. 14 ст. 50 Закону №  2210-ІІІ порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є подання інформації в неповному обсязі АМК, його територіальному відділенню у встановлені органами АМК, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки, яке тягне за собою відповідальність, передбачену ст. 52 цього Закону.

Подання в неповному обсязі інформації у встановлені органом АМК строки відповідно до визначеного ним змісту, обсягу та характеру (виходячи з її необхідності для виконання завдань органу) є актом невиконання вимоги державного органу із спеціальним статусом, метою діяльності якого є, зокрема, забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності, що тягне за собою встановлену чинним законодавством відповідальність.

Дослідження судами попередніх інстанцій питання, зокрема, про те, чи спричинила відсутність запитування інформації настання будь-яких негативних наслідків, виходить за рамки предмета доказування у такій категорії спорів та належить до дискреційних повноважень органу АМК.

У контексті наведеного колегія суддів також звертає увагу на висновки Верховного Суду у постанові від 17.01.2023 у справі №  910/19251/20, на яку покликається скаржник в контексті питання застосування ст. 86 ГПК України, яка має загальний характер для усіх справ і регламентує здійснення оцінки доказів, про те, що господарським судам першої та апеляційної інстанцій під час вирішення справ щодо визнання недійсними рішень АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції належить здійснювати оцінку обставин справи та доказів за своїм внутрішнім переконанням в порядку ч. 2 ст. 86 ГПК України, зокрема, досліджувати також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у справі в їх сукупності.

Перевіривши мотиви судів попередніх інстанцій, наведені для обґрунтування наявності підстав для скасування оспорюваного рішення АМК у справі, яка розглядається, колегія суддів вказує на застосування судами п. 14 ст. 50 Закону №  2210-ІІІ та ст. 86 ГПК України без врахування наведених висновків суду касаційної інстанції. 

Так, суди попередніх інстанцій встановили, що позивач вчасно надав відповідь на вимогу Відділення АМК від 28.11.2023, проте в порушення вимог п. 14 ст. 50 Закону №  2210-ІІІ запитувана інформація Товариством була надана в неповному обсязі, оскільки містить відповідь лише з питання 1 другої вимоги, яке є окремим питанням, відмінним від питання 2 другої вимоги. 

Також суди попередніх інстанцій з`ясували, що у першій вимозі від 23.10.2023 Відділення АМК просило позивача надати інформацію, зокрема, щодо розробника опаковання морозива АТ «Полтавахолод» «Морозиво ескімо пломбір "Каштан Полтавський" в глазурі» та «Морозиво ескімо пломбір з какао "Каштан Полтавський" в глазурі» та надати копії підтверджуючих документів (питання 9), на що позивач 15.11.2023 відповів про неможливість встановити особу, яка вперше розробила опаковання морозива за часів СРСР - початку незалежної України, та інформував, що теперішня упаковка морозива відтворює упаковку, яка використовувалася Товариством протягом десятиліть.

Питання 2 другої вимоги від 28.11.2023 стосувалося надання позивачем інформації щодо розробника опаковання морозива «Морозиво ескімо пломбір "Каштан Полтавський" в глазурі» та «Морозиво ескімо пломбір з какао "Каштан Полтавський" в глазурі» згідно з додатками (малюнками) №  1, №  2 до листа від 27.11.2023 з наданням підтверджуючих документів, на що позивач конкретної відповіді чи будь-якої іншої інформації не зазначив у листі від 11.12.2023. 

Суди попередніх інстанцій вважали, що питання 9 першої вимоги та питання 2 другої вимоги є тотожними за своїм змістом, відповідно, вказали, що відповідач в межах розгляду однієї заяви за одним і тим же предметом порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції двічі вимагав у позивача надати одну й ту ж саму інформацію, попри те, що 15.11.2023 уже отримав відповідь на питання 9 першої вимоги, а отже, на момент направлення другої вимоги володів інформацією з питання 2 другої вимоги.

Разом з тим суди не зважили, що питання 9 першої вимоги не стосувалося надання позивачем інформації щодо особи, яка вперше розробила опаковання. Також не дослідили і не надали оцінки в порядку ст.  86 ГПК України додаткам до листа від 15.11.2023, поданим позивачем у відповідь на першу вимогу, зокрема, наказу ВАТ «Полтавахолод» (правонаступником якого є позивач) від 05.04.2005 №  05/ОД про затвердження макету опаковання морозива на 2005 рік, договорам на виготовлення морозива від 2007, 2008, 2009 років і починаючи з 2011 року, у сукупності з додатками до відповіді з питання 7 першої вимоги від 27.11.2023, зокрема, макетами опаковання морозива - малюнками №  1, №  2, згідно з якими макети опаковання морозива 2005 року та ті, що використовувалися з 2011 року для його виробництва, є різними, до того ж не стосуються часів СРСР - початку незалежної України.

Як наслідок, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою встановлення дійсних обставин надсилання відповідачем позивачу вимоги від 28.11.2023 зі схожим за змістом до питання 9 першої вимоги, однак не тотожним питанням 2 другої вимоги щодо надання інформації про розробника опаковання морозива «Морозиво ескімо пломбір "Каштан Полтавський" в глазурі» згідно з малюнком (додатком) №  1 та «Морозиво ескімо пломбір з какао "Каштан Полтавський" в глазурі» згідно з малюнком (додатком) №  2, в результаті чого дійшли передчасних висновків про надання позивачем відповіді на означене питання у листі від 15.11.2023, а отже, надання ним інформації на вимогу від 28.11.2023 в повному обсязі з огляду й на те, що лист від 27.11.2023 містить інформацію лише стосовно малюнків (додатків) №  5, №  6.

Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відмова заявнику ТОВ «Фабрика Морозива Хладопром» у розгляді справи про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції була пов`язана з наявністю у відповідача всієї інформації для повного та всебічного розгляду заяви.

Водночас зміст оскаржуваних судових рішень у цій справі свідчить, що такі висновки суди зробили без надання оцінки висновкам відмови від 12.01.2024, згідно з якими Відділення АМК зазначило про відсутність необхідності встановлення схожості оформлення опаковань морозива заявника та Товариства, враховуючи інформацію позивача у листі від 11.12.2023 з питання 1 другої вимоги щодо початку виробництва та реалізації морозива в опакованнях згідно з малюнків (додатків) №  1, №  2 раніше (2011 рік) заявника (2018 рік), відповідно, відмова була обґрунтована іншими встановленими обставинами і не впливає на кваліфікацію дій АТ «Полтавахолод» в оспорюваному рішенні стосовно надання неповної інформації на вимогу від 28.11.2023. 

Як і не впливає на це ігнорування відповідачем першої вимоги від 23.10.2023 при прийнятті оспорюваного рішення, як вважали суди, оскільки за змістом ст. 22-1 Закону України «Про Антимонопольним комітет України» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання зобов`язані подавати, зокрема, документи, пояснення, іншу інформацію, на вимогу антимонопольного органу, яка може передбачати як одноразове, так і періодичне надання інформації, і не наділені правом на власний розсуд вирішувати питання стосовно форми, способу та доцільності запитуваної органом АМК інформації, на чому не раз наголошував Верховний Суд, тобто відмова суб`єкта господарювання від виконання вимоги уповноваженої особи АМК щодо подання інформації, необхідної для реалізації покладених на комітет завдань ні Законом №  2210-ІІІ, ні іншими нормативно-правовими актами не передбачена.

Крім того, прийняття оспорюваного рішення Відділенням АМК пов`язувалося з окремим фактом, що містить ознаки порушення Товариством п. 14 ст. 50 Закону №  2210-ІІІ, - подання позивачем у встановлений строк неповної інформації саме на вимогу від 28.11.2023.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону №  2210-ІІІ підставами для визнання недійсними рішень АМК, зокрема, є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Перевіряючи дії АМК на відповідність законодавству України, суд, не втручаючись у дискрецію (вільний розсуд) АМК, з`ясовує і визначає наявність  або  відсутність, а відтак доведеність чи недоведеність, обґрунтованість чи необґрунтованість передбачених ст. 59 Закону № 2210-ІІІ підстав для визнання недійсним рішення АМК у частині дій позивача. Під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності господарського процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у запереченнях на позов та в апеляційній скарзі зазначав обставини, з якими було пов`язане надсилання позивачу вимоги від 28.11.2023, а також надавав відповідні докази, разом з тим суди попередніх інстанцій не навели мотивів прийняття або відхилення доводів відповідача та беззаперечно взяли до уваги пояснення позивача, не перевіривши якими поданими ним доказами спростовуються доводи відповідача та його висновки в оспорюваному рішенні, чим порушили ст.ст. 86, 236- 238, 282 ГПК України.

З огляду на викладене суди попередніх інстанцій дійшли передчасних висновків про скасування оспорюваного рішення Відділення АМК відповідно до ст. 59 Закону №  2210-ІІІ.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на висновки Верховного Суду у постановах від 20.10.2021 у справі №  915/296/20 та від 16.06.2022 у справі №  910/18734/20 щодо застосування норм матеріального права, оскільки предметом розгляду у них були вимоги про визнання недійсним та скасування рішення відділення АМК, яким дії суб`єктів господарювання визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 13 ст. 50 Закону №  2210-ІІІ, тобто у вигляді неподання в повному обсязі інформації антимонопольному органу у встановлений строк, що є окремим порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, відмінним від встановленого у п. 14 ст. 50 цього Закону, а отже, висновки суду касаційної інстанції, на які посилається скаржник, нерелевантні до справи, яка розглядається.

Відповідно, доводи касаційної скарги є прийнятними, а підстави касаційного оскарження судових рішень за пп. 1, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України частково підтвердилися після відкриття касаційного провадження, враховуючи що суди попередніх інстанцій не дослідили та не перевірили покладених в основу рішення Відділення АМК висновків через призму предмета, підстав позову та інкримінованого позивачу порушення, не надали оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не зазначили мотивів відхилення ключових та вагомих аргументів відповідача по суті позовних вимог, які є аналогічними доводам касаційної скарги.

Порушення попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, та які не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції (ст. 300 ГПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Зважаючи на наведене, а також відповідно до положень ст. 310 ГПК України, постанова суду апеляційної інстанції від 05.03.2025 та рішення суду першої інстанції від 16.12.2024 у цій справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи судам попередніх інстанцій необхідно врахувати викладене, дослідити зібрані у справі докази, дати їм та аргументам учасників справи належну правову оцінку і залежно від встановленого вирішити спір відповідно до закону. За результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України задовольнити частково.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 та рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2024 у справі №  922/3156/24 скасувати.

3. Справу №  922/3156/24 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  суддя                                                      А. А. Ємець

Судді:                                                                               І. М. Бенедисюк

                                                                                         І. Б. Колос