У х в а л а
2 червня 2025 року
м. Київ
Справа № 465/4969/22
Провадження № 61-4475ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця), інтереси якої представляє адвокат Яциник Володимир Васильович (далі - адвокат),
на рішення Франківського районного суду міста Львова від 8 травня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 7 квітня 2025 року
у справі за позовом  ОСОБА_2 (далі - позивач) до скаржниці, ОСОБА_3 за участю приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кулиняка Ігоря Ярославовича (далі - приватний нотаріус) як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні позивача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом і
в с т а н о в и в:
1.           У серпні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визначити додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом від 21 жовтня 2003 року, який склав ОСОБА_4 (далі - спадкодавець), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
2.           8 травня 2024 року Франківський районний суд міста Львова ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов.
3.           7 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою залишив без задоволення апеляційну скаргу скаржниці, а рішення суду першої інстанції - без змін.
4.           7 квітня 2025 року адвокат в інтересах скаржниці сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу, у якій просив скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову та розподілити судові витрати. Мотивував касаційну скаргу так:
-                  суди не врахували висновки, сформульовані у постановах:
(1)              Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 330/761/21, щодо застосування приписів частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 і частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);
(2)              Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, про те, що необізнаність про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини лише для осіб, які не є спадкоємцями першої черги або кожної наступної черги, у разі їхньої обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набули право на спадкування за законом;
(3)              Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року у справі № 1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 жовтня 2020 року у справі № 234/17511/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17, від 2 лютого 2022 року у справі № 756/957/18, про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця прийняти спадщину; строки на подання заяви про прийняття спадщини не є преклюзивними, суд може їх поновити з дотриманням правил частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то юридичних підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає;
(4)              Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2018 року у справі № 703/1560/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2022 року у справі № 752/4584/20, про те, що суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридичну необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо; 
(5)              Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року у справі № 496цс17, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17, про те, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини; нотаріус має вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини та викликати його;
(6)              Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Тобто певну обставину не може вважати доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18);
(7)              Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц, про те, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача; пріоритет у доказуванні має не той, хто надав більшу кількість доказів, а насамперед їхній достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний;
-                  позивач не довів, що з 2013 року чи/або з 2021 року існували об`єктивні, непереборні, істотні труднощі, які перешкоджали йому вчасно прийняти спадщину після смерті спадкодавця;
-                  спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а строк на прийняття спадщини після його смерті сплив 5 травня 2014 року. Позивач не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Підставою позову позивач вказав, зокрема те, що 15 серпня 2022 року приватний нотаріус надіслав йому лист № 223/02-14. Проте цей лист не є відмовою у вчиненні нотаріальної дії, тому позов позивача є передчасним;
-                  суди не звернули увагу на те, що позивач є онуком спадкодавця і входить до п`ятої черги спадкоємців за законом. Позивач постійно проживав разом зі своєю матір`ю. Він не надав доказів на підтвердження того, що саме у червні 2022 року отримав від матері інформацію про заповіт спадкодавця. Тому у цьому випадку необізнаність про наявність заповіту не можна вважати поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. 
5.           Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).
6.           Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження.Касаційна скарга подана у визначений статтею 390 ЦПК України строк із дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження.
Керуючись статтями 260, 261, 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 8 травня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 7 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за участю приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кулиняка Ігоря Ярославовича як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні позивача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом. 
2. Витребувати з Франківського районного суду міста Львова цивільну справу № 465/4969/22.
3. Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 	 	Д. А. Гудима	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	П. І. Пархоменко