Справа № 464/7729/23                                 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В. 
Провадження № 22-ц/811/2311/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       08 квітня 2025 року                                                         м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів: Шеремети Н.О., Цяцяка Р.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  – адвоката Цьвок Б.І. на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

       В липні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
       Свої вимоги обґрунтовував недостатністю розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
       Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 19 червня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
       Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Цьвок Б.І., подавши апеляційну скаргу.
       Із рішенням суду не погоджується, вважає таке незаконним, необґрунтованим та таким, що постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, у зв`язку із чим таке підлягає скасуванню.
       Суд першої інстанції в рішенні зазначає, що позивач, заявляючи вимоги до ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» на підставі страхового полісу № 211616203, водночас такого для дослідження суду не надає. Указане позбавляє суд можливості з`ясувати його зміст та умови: дійсність договору страхування, предмет договору та страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), наявність/відсутність франшизи, розмір такої.
       Апелянт з таким висновком не згідний, та вказує, що постановою Національного банку України (надалі – НБУ) № 109 від 30.05.2022 р. затверджено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цією постановою (01.07.2022 р.): 1) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160000 гривень на одного потерпілого; 2) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 320000 гривень на одного потерпілого. 
       Як вбачається з п. 4 ч. 1 Постанови НБУ № 108 від 30.05.2022 р., максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Національної поліції України в розмірі 80000 гривень на потерпілого.
       ПрАТ «СК «Альфа Страхування», розглянувши документи по ДТП від 26.07.2023 р. за участю ТЗ «Volkswagen T-Cross», р. н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якої застрахована в ПрАТ «СК «Альфа Страхування» згідно Договору (Полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 211616203, та «Renault Megane», р. н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , визнала даний випадок страховим та виплатила страхове відшкодування в розмірі 42 297,64 грн.
       В Листі ПрАТ «СК «Альфа Страхування» вих. № 1157.609.23.01-003206.10 від 19.10.2023 р. зазначається, що франшиза становить 0,00 грн.
       Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.
       Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
       Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01). 
       Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання.        Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
       Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
       Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
       Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
       Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
       Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
       Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
       Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.        Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.
       Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
       Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та порушення відповідачами прав позивача, щоб б підлягали судовому захисту. Сам факт звернення позивача до суду не свідчить про порушення його прав, таке підлягає доказуванню у встановленому законом порядку.
       Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
       Встановлено, що 26.07.2023 р. о 08 год. 35 хв. по вул. Хуторівка, 23 у м. Львові трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Volkswagen T-Cross», р. н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якої застрахована в ПрАТ «СК «Альфа Страхування» згідно Договору (Полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 211616203, та «Renault Megane», р. н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
       Наведене підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, складеним у відповідності до ст.124 КУАП та ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
       З метою відшкодування завданих збитків ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та представник страховика здійснив огляд пошкодженого ТЗ «Renault Megane», р. н. НОМЕР_2 .
       ПрАТ « СК «Альфа Страхування» здійснило розрахунок страхового відшкодування та запропонувало до виплати суму страхового відшкодування в розмірі близько 30 000,00 грн. 
       Не погоджуючись з запропонованою сумою страхового відшкодування, ОСОБА_1 звернувся до судового експерта Галамай Б.І. з метою проведення судової автотоварознавчої експертизи та уклав Договір № 14 про виконання судової експертизи від 14.09.2023 р
       Відповідно до Висновку експерта № 108 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 25.09.2023 р., складеного судовим експертом Галамай Б.І., встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Megane Grandtour 1,9 dCi 5 dr 6MT», ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП 26.07.2023 р. в цінах станом на момент його огляду 14.09.2023 р. без врахування (включення) ПДВ у вартості нових складових (запчастин), без врахування (включення) ПДВ у вартості матеріалів та із середньостатистичною регіональною вартістю ремонтно-відновлювальних робіт (ні з, ні без ПДВ), становить 110 420,13 грн. 
       Коефіцієнт фізичного зносу складових автомобіля «Renault Megane Grandtour 1,9 dCi 5 dr 6MT», ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент його пошкодження у ДТП 26.07.2023 р., становить Ез = 0,70. 
       Вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля «Renault Megane Grandtour 1,9 dCi 5 dr 6MT», ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП 26.07.2023 р. в цінах станом на момент його огляду 14.09.2023 р. без врахування (включення) ПДВ у вартості нових складових (запчастин), без врахування (включення) ПДВ у вартості матеріалів та із середньостатистичною регіональною вартістю ремонтно-відновлювальних робіт (ні з, ні без ПДВ), становить 55 115,49 грн.        
       В подальшому 27.09.2023 р. до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» було надіслано Заяву про узгодження розміру та виплату страхового відшкодування разом із копією Висновку експерта № 108 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 25.09.2023 р. з додатками та Страховиком прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) в розмірі 42 297,64 грн.
Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник – особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки – особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
       Відповідно до частини першої статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступник) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
Частиною першою статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
       Згідно з п.36-1 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
       За змістом статті 22, 1166, 1192 ЦК України, шкода відшкодовується в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
       Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
       Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
       Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.
       При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
       У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV). 
       Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).
       Суд першої інстанції вважав, що відсутність в матеріалах справи страхового полісу № 211616203, позбавляє суд можливості з`ясувати його зміст та умови: дійсність договору страхування, предмет договору та страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), наявність/відсутність франшизи, розмір такої. 
       На думку суду відсутність таких відомостей безпосередньо впливає на вирішення заявлених вимог, що випливають із страхових відносин: доплати страховою компанією страхового відшкодування та стягнення з винної різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
       Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
       Постановою Національного банку України (надалі – НБУ) № 109 від 30.05.2022 р. затверджено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цією постановою (01.07.2022 р.): 1) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160000 гривень на одного потерпілого; 2) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 320000 гривень на одного потерпілого. 
       Як вбачається з п. 4 ч. 1 Постанови НБУ № 108 від 30.05.2022 р., максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Національної поліції України в розмірі 80000 гривень на потерпілого.
       Враховуючи, що водії-учасники ДТП від 26.07.2023 р. склали Повідомлення про ДТП (Європротокол), в силу п. 4 ч. 1 Постанови НБУ № 108 від 30.05.2022 р., ліміт страхового відшкодування ПрАТ «СК «Альфа Страхування» - 80000 гривень на потерпілого.
       Окрім цього, ПрАТ «СК «Альфа Страхування» в листі вих. № 1157.609.23.01-003206.10 від 19.10.2023 р. зазначало, що франшиза становить 0,00 грн.
       Таким чином, ПрАТ «СК «Альфа Страхування», розглянувши документи по ДТП від 26.07.2023 р. за участю ТЗ «Volkswagen T-Cross», р. н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якої застрахована в ПрАТ «СК «Альфа Страхування» згідно Договору (Полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 211616203, та «Renault Megane», р. н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , визнала даний випадок страховим та виплатила страхове відшкодування в розмірі 42 297,64 грн.
       Враховуючи, що вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових становить 55 115,49 грн., ПрАТ «СК «Альфа Страхування» виплатило 42 297,64 грн. , з останнього підлягає до стягнення 12 817, 85 грн..
       У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
       Верховний Суд в постановах від 13 травня 2019 року (справа №522/538/17) та від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження № 61-10773св20) прийшов до аналогічних висновків.
       Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
       Встановивши, що вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 , перевищує розмір страхового відшкодування, з ОСОБА_2 як винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданих збитків та стягнутим страховим відшкодуванням в розмірі 55 304 грн. 64 коп..
       З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позову.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
       Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
       Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Враховуючи, що судом апеляційної інстанції рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19 червня 2024 рокускасовано та постановлено нове судове рішення, яким позов  ОСОБА_1 задоволено, таким чином, на користь  ОСОБА_1 слід стягнути витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1073грн. 60 коп. за подання позовної заяви,1288грн. 32 коп. за подання апеляційної скарги, та 5000 грн. за проведення експертизи ( разом 7361, 92 грн.).
Керуючись ст.ст. 367, 368, ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд-

                                               УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Цьвок Б.І. – задовольнити.
Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19 червня 2024 року – скасувати.Ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – задовольнити.
Стягнути із ПрАТ «СК «Альфа Страхування» (ЄДРПОУ: 30968986, адреса: 01011, м. Київ, вул. Рибальська, 22, БЦ «Башта №5») на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) 12 817 (дванадцять тисяч вісімсот сімнадцять) грн. 85 коп. доплати страхового відшкодування; 
Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) 55 304 (п`ятдесят п`ять тисяч триста чотири) грн. 64 коп. різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням); - 
Стягнути з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 по 3680 грн. 96 коп. судових витрат.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 08 квітня 2025 року.

Головуючий :  Ванівський О.М.

Судді:  Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.