ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

09 квітня 2025 року
м. Харків

справа № 638/17128/21
провадження №22-ц/818/668/25

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - Пилипчук Н.П.,
суддів колегії – Маміної О.В. Мальованого Ю.М.,
за участю секретаря - Львової С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2024 року, в складі судді Штих Т.В., - 

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії.

В обгрунтування позову зазначає, що ОСОБА_2 отримував страхові виплати з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Останній, з огляду на проведенням антитерористичної ситуації в м. Ровеньки, Луганської обл., вимушений був перевестися для одержання грошових коштів до м.Харкова, де перебував на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 вересня 2020 року. Після смерті батька він, як його спадкоємець, звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Н.Ю. з заявою про прийняття спадщини, яку нею було прийнято та заведено спадкову справу №94-2020 (номер у спадковому реєстрі: 66446033), що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.09.2020 р. № 61751825. Приватним нотаріусом з метою отримання відомостей щодо складу спадщини було надіслано запит до Відповідача. Останній, листом від 26 липня 2021 року №02-14-2609, надав інформацію, що страхові виплати: - за період з липня 2014 р. по липень 2015 р. та з березня 2017 р. по липень 2017 р. нараховані та виплачені відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Харкові; з серпня 2015 р. по лютий 2017 р. - відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Чугуївському районі. - з серпня 2017 р. по серпень 2018 р. – Харківським міським відділенням. Таким чином на час смерті спадкодавця заборгованість по щомісячним страховим виплатам відсутня. Зазначає, що з огляду на те, що ОСОБА_2 мав право на отримання за життя грошових коштів в силу Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», останні можуть йому бути нараховані й згодом успадковані нею.

Просить суд зобов`язати відповідача здійснити нарахування страхових виплат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за періоди з 01 вересня 2018 року по день його смерті – ІНФОРМАЦІЯ_1 та виплатити нараховані кошти ОСОБА_1 як його спадкоємиці за законом.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 червня 2023 року здійснено замінену відповідача з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 – задоволено.
Зобов`язано ГУ Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримані за життя її батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суми страхових виплат за період з 01 вересня 2018 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 726,40грн.

В апеляційній скарзі ГУ Пенсійного фонду України у Харківській області просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що згідно інформації, що наявна в справі потерпілого, щомісячні страхові виплати ОСОБА_2 було припинено 01 вересня 2018 року та не нараховувались у зв?язку із не підтвердженням місця фактичного проживання, що підтверджено рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Адміністрації Основ?янського району Харківської міської ради, оформлене протоколом від 27 серпня 2018 року №33, як це передбачалось Порядком надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11 грудня 2014 року №20.
Вказують, що рішенням Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Основ?янського району Харківської міської ради від 16 жовтня 2018 року №480 дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3 було скасовано.
З вересня 2018 року ОСОБА_2 з заявою про продовження/поновлення страхових виплат не звертався.
Звертають увагу на те, що до складу спадкового майна входить лише призначена сума страхового відшкодування, а право на її призначення та виплату згідно зі статтею 1219 ЦК України до складу спадщини не входить.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 , починаючи з 01 вересня 2018 року і до дня своєї смерті, у встановленому законом порядку оскаржував дії Управління щодо припинення нарахування йому щомісячних страхових виплат, що за життя він виявляв інтерес та волю на те, щоб відновити нарахування цих виплат.
Отже, позивачка, як спадкоємиця ОСОБА_2 , не має права на страхові виплати, що за життя спадкодавця йому не нараховано і на які за його життя право було припинено.
Таким чином, відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Законами України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_4 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін посилачись на те, що судова практика на яку посилається відповідач змінилась. Вказує, що суди, на рішення яких посилається апелянт, не звернули уваги, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається, і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець має право на отримання страхових виплат у порядку спадкування за законом (постанова Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі №243/13575/19).

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки, потерпілому ОСОБА_2 страхові виплати були призначені всежиттєво, тому, останній мав право на нарахування та виплату страхових виплат незалежно від звернення до робочих груп Фонду про продовження виплат. Таким чином, ОСОБА_2 за життя право на отримання страхових виплат не втратив, а тому, позивач як спадкоємець, відповідно до положень статті 1227 ЦК України, має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом.
Не надання відповідачем відомостей про розмір страхових сум не має бути перешкодою для належного захисту порушеного права позивача.

Колегія судів погоджується із таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що  ОСОБА_2 перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові та отримував щомісячні страхові виплати.

Згідно з копії листа Управління Виконавчої дирекції Фонду соціальногострахування України від 26 липня 2021 року №02-14-2609 страхові виплати: - за період з липня 2014 р. по липень 2015 р. та з березня 2017 р. по липень 2017 р. нараховані та виплачені відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Харкові; з серпня 2015 р. по лютий 2017 р. - відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Чугуївському районі. - з серпня 2017 р. по серпень 2018 р. – Харківським міським відділенням.

Згідно з Рішенням Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Основ`янського району Зарківської міської ради № 480 від 16 жовтня 2018 року довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 №0000418905 скасована.

Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 року та копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

Після смерті ОСОБА_2 була відкрита спадкова справа №66446033.

ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , який у встановлений законом строк звернулася із заявою про прийняття спадщини.

Як на підставу позову ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_2 за життя мав право на отримання грошових коштів в силу Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Разом з тим, з вересня 2018 року по день смерті ОСОБА_2 останньому страхові виплати відповідачем не нараховувались та не виплачувались. Таким чином, вважає, що відповідач зобов?язаний здійснити нарахування ОСОБА_2 страхових виплат за періоди з 01 вересня 2018 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , та виплатити їх їй як спадкоємиці за законом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. 

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності – входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).

У постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справа № 243/13575/19 зазначено:
«Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що:
– цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;
– право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК) та додаткового юридичного факту – смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї – спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
– право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.
Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, відповідно до Конституції України та основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин визначав Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VII та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України № 1105-ХІV (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.
Згідно зі статтею 28 зазначеного Закону № 1105-XIV грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.
Статтею 40 вказаного Закону (у редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України».
Тому припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю».

Отже, з викладеного можна дійти висновку, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець ОСОБА_1 відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат у порядку спадкування за законом.

Посилання апелянта на постанови Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №243/2404/19-ц, 14 квітня 2020 року у справі № 431/6232/18-ц, від 09 грудня 2020 року у справі № 243/9613/19-ц колегією суддів не приймаються, оскільки Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відступила від висновків викладених у цих постановах – постанова від 14 лютого 2022 року у справа № 243/13575/19.

Посилання апелянта на постанови Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі №243/8565/20 та від 30 червня 2021 року у справі №243/9618/19 – також не приймаються, оскільки висновки викладені у цих постановах грунтуються на висновках викладених у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №243/2404/19-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 431/6232/16-ц (провадження № 61-17311св19), від 09 грудня 2020 року у справі № 243/9613/19-ц (провадження № 61-7355св20), від 16 грудня 2020 року у справі №428/12730/19 від яких відступила Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справа № 243/13575/19.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити їй недоотримані ОСОБА_2 щомісячні страхові виплати за період з 01 вересня 2018 року по 06 липня 2020 року.

З урахуванням викладеного суд не вбачає підстав для скасування рішення суду яке ухвалено з дотриманням вимог закону. 

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновком суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області – залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2024 року – залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий –                                                                                                Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                                                О.В. Маміна

                                                                                                               Ю.М. Мальований