ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                                 
                                                                                                                                          
16 квітня 2025 року                                      
м. Київ                                                                       
 
справа № 147/1090/15-ц
провадження № 61-15589св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Публічне акціонерне товариство «Сенс Банк»,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_1 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Журби Катерини Валеріївни, на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 31 серпня 
2022 року у складі судді Натальчук О. А. та постанову Вінницького апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Шемети Т. М., 
Берегового О. Ю., Сала Т. Б.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст вимог первісного позову
1.            У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», яке, в свою чергу, під час розгляду справи змінило найменування на Акціонерне товариство «Сенс Банк», звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.
2.            Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 06 серпня 2007 року між 
Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та ОСОБА_1 укладено Договір про іпотечний кредит 
№ 04-2.1/640, відповідно до умов якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобов`язалось надати ОСОБА_1 (позичальнику) кредит у розмірі 110 500,00 дол. США, а позичальник ( ОСОБА_1 ) зобов`язалась повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування останнім у сумі, 
у строки та на умовах, передбачених договором про іпотечний кредит. 
3.            Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, натомість позичальник ( ОСОБА_1 ) неналежно виконувала взяті на себе зобов`язання, 
в результаті чого, станом на 12 серпня 2015 року має прострочену заборгованість: за кредитом у розмірі 60 536,02 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) на дату розрахунку становить 1 293 748,27 грн; по відсотках - в розмірі 1 398,41 дол. США, що становить 29 886,19 грн; по комісії - 
в розмірі 5,24 дол. США, що становить 111,99 грн; пенею у розмірі 104,12 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 2 225,21 грн.
4.            17 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено Договір відступлення прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги за кредитними договорами, зокрема, право вимоги за договором про іпотечний кредит 
№04-2.1/640 від 06 серпня 2007 року, укладеним між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою ОСОБА_1 . 
5.            У зв`язку із зазначеним, вказував, що на момент звернення до суду з позовом усі права кредитора за вищевказаним договором про іпотечний кредит належать ПАТ «Альфа-Банк».
6.            14 травня 2019 року позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 04-2.1/640 від 06 серпня 2007 року, яка станом на 12 серпня 2015 року становить 62 043,79 дол. США та складається із заборгованості: за кредитним договором 60 536,02 дол. США, по відсотках 1 398,41 дол. США, по комісії 5,24 дол. США, по пені 104,12 грн. Також просив стягнути понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 
3 654,00 грн. (Т.3, а.с. 29).
 
Короткий зміст вимог зустрічного позову
7.            У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до 
ПАТ «Промінвестбанк» та АТ «Альфа-Банк» про визнання частково недійсним договору відступлення прав вимоги, укладеного між ПАТ «Промінвестбанк» та 
АТ «Альфа-Банк» 17 грудня 2012 року. 
8.            На обґрунтування позову зазначала, що вона не була повідомлена про заміну кредитора, а також, що оскаржуваний договір має усі ознаки договору факторингу, в той час як ані ПАТ «Промінвестбанк», ані АТ «Альфа-Банк» не мають ліцензії на здійснення такої фінансової операції відповідно до ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому, на переконання позивача, укладений договір є недійсним. 
9.            У зв`язку із зазначеним просила суд визнати договір недійсним в частині відступлення прав вимоги за договором про іпотечний кредит від 06 серпня 
2008 року № 04-2.1/640, укладений між нею та ПАТ «Промінвестбанк».
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
10.         Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 31 серпня 2022 року позов АТ «Альфа-Банк» задоволено. 
11.         Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 04-2.1/640 від 06 серпня 2008 року, яка станом на 12 серпня 2015 року становить 61 939,67 дол. США та складається із заборгованості: за кредитом - 60 536,02 дол. США, по відсотках - 
1 398,41 дол. США, по комісії - 5,24 доларів США, пеню у розмірі 2 225,21 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
12.         У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк», 
ПАТ «Промінвестбанк» про визнання частково недійсним договору відступлення прав вимоги відмовлено.
13.         Рішення районного суду в частині задоволення вимог первісного позову 
АТ «Альфа-Банк» мотивоване тим, що судом встановлено факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, невиконання нею взятих на себе зобов`язань. Крім того, районний суд виходив із того, що розмір заборгованості відповідача 
є доведеним, відтак на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором про іпотечний кредит №04-2.1/640 від 06 серпня 2008 року, яка склалася станом на 12 серпня 2015 року.
14.         Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог зустрічного позову мотивоване тим, що укладений між ПАТ «Промінвестбанк» та АТ «Альфа-Банк» договір не містить ознак договору факторингу, неповідомлення ОСОБА_1 про заміну кредитора, в свою чергу, не є підставою для визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року. Окрім того, судом враховано, що після укладення вказаного договору ОСОБА_1 сплачувала заборгованість за кредитним договором на рахунок АТ «Альфа-Банк».
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
15.         Не погодившись із рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 31 серпня 2022 року ОСОБА_1 оскаржила його в частині задоволених вимог первісного позову АТ «Альфа-Банк».
16.         Постановою Вінницького апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 31 серпня 
2022 року залишено без змін. 
17.         Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що у справі ОСОБА_1 зверталася із зустрічним позовом до 
ПАТ «Промінвестбанк» та АТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги. Районним судом було відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , а останньою рішення у вказаній частині не оскаржувалось. Таким чином, судом враховано, що після укладення договору відступлення права вимоги ОСОБА_1 сплачувала кошти на погашення кредиту саме на рахунок АТ «Альфа-Банк».
18.         Суд апеляційної інстанції визнав, що позивач у вказаній справі є належним, 
а доводи апеляційної скарги у зазначеній частині на увагу не заслуговують.
19.         Також апеляційним судом було відхилено доводи апеляційної скарги стосовно набуття стягувачем права власності на предмет іпотеки, оскільки заявник апеляційної скарги зверталася до суду із позовом про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запису про реєстрацію права власності (справа № 760/28765/20).
20.         Відтак, рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 04 вересня 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 
(із відкриттям розділу), індексний номер 54531331 від 12 жовтня 2020 року, згідно з яким 12 жовтня 2020 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності № 38617580 про державну реєстрацію права власності за АТ «Альфа Банк», на квартиру загальною площею 51,80 кв. м., житловою площею 31,10 кв. м., за адресою: 
АДРЕСА_1 .
21.         У зв`язку із зазначеним, апеляційний суд виснував, що ПАТ Альфа-Банк» не набуло права власності на предмет іпотеки, а тому доводи апеляційної скарги 
в зазначеній частині були відхилені.
22.         Також апеляційний суд відхилив доводи заявника в частині посилань на висновки судового експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи та, як наслідок, відсутності у позивача права вимоги дострокового повернення кредиту, у зв`язку із відсутністю простроченої заборгованості, а також безпідставного стягнення комісії за договором в іноземній валюті, оскільки погодився із неоднозначністю висновків експерта, а також вказав на відсутність заборони виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті. 
23.         Рішення суду першої інстанції в частині вимог зустрічного позову 
ОСОБА_1 в апеляційному порядку не переглядалось.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
24.         У листопаді 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Журби К. В., на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 31 серпня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року 
у вказаній справі.
25.         Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2024 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Журби К. В., про поновлення строку на касаційне оскарження задоволено.
Поновлено  ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 31 серпня 2022 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року.
Відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Журби К. В., на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 31 серпня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
26.         Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
27.         У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Журба К. В., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
28.         Підставою касаційного оскарження представник ОСОБА_1 - адвокат 
Журба К. В., зазначає порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а саме: застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року та від 03 червня 2019 року в справі № 910/10679/18, від 26 травня 2020 року в справі № 638/13683/15-ц від 16 вересня 2020 року в справі № 200/5647/18, від 06 вересня 2023 року в справі № 200/14169/15-ц, від 04 липня 2023 року в справі № 553/1501/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
29.         Також, підставою касаційного оскарження заявниця зазначає порушення норм процесуального права, а саме: недослідження зібраних у справі доказів; встановлення обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
30.         Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при вирішенні спору не з`ясували фактичних обставин справи, зокрема помилково не взяли до уваги ненадання позивачем оригіналів документів на підтвердження права вимоги до відповідача.
31.         Так, адвокат Журба К. В. звертає увагу касаційного суду на те, що ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 18 січня 2016 року судом витребувано у ПАТ «Альфа Банк» оригінали первинних документів (кредитної справи), що підтверджують розмір заборгованості на момент переходу права вимоги, щодо обсягу прав за зобов`язанням, а також доказів на підтвердження розміру заборгованості, яка утворилась після переходу права вимоги до нового кредитора. Проте ПАТ «Альфа Банк» всупереч вимог ухвали суду було надано виключно копії витребуваних документів, таким чином, на переконання заявника касаційної скарги, районний суд, при ухваленні судового рішення, помилково взяв до уваги такі докази, всупереч частини шостої статті 95 ЦПК України.
32.         На переконання заявника касаційної скарги, апеляційний суд, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, помилково не вчинив жодних процесуальних дій щодо наявних у матеріалах справи неналежних доказів, а також помилково мотивував своє рішення виключно неоскарженням ОСОБА_1 рішення суду 
в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання частково недійсним договору про відступлення прав вимоги.
33.         Додатково звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення оплати за договором про відступлення права вимоги, що є необхідним підтвердженням набуття права вимоги, а також доказів на підтвердження реального отримання первісним кредитором грошових коштів за договором про відступлення прав вимоги.
34.         Також новим кредитором до матеріалів справи було долучено неналежним чином завірений витяг з Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, підписаний особою, яка не підписувала сам договір про відступлення прав вимоги.
35.         Таким чином, на переконання заявника касаційної скарги, суди попередніх інстанцій вирішили спір за відсутності належних доказів на підтвердження наявності факту переходу права вимоги саме до позивача, а також доказів, які б підтверджували факт наявності заборгованості, в тому числі, на момент звернення позивача до суду із вказаним позовом.
36.         Додатково звертає увагу Верховного Суду, що матеріали справи містять висновок експертизи, який підтверджує відсутність документально підтвердженого розміру заборгованості ОСОБА_1 і який, в свою чергу, помилково не взятий до уваги судами при вирішенні справи.
37.         Також зазначає, що ПАТ «Альфа-банк» після направлення на адресу боржника досудової вимоги засобами поштового зв`язку звернулося до суду із позовом без дотримання строків, передбачених як умовами договору про іпотечний кредит, так і Законом України «Про захист прав споживачів».
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
38.         У лютому 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив АТ «Сенс Банк» на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Журби К. В., сформований заявником у системі «Електронний суд», у якому вказано, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, 
а доводи касаційної скарги є необґрунтованими.
39.         Зокрема, вказує на помилковість посилань заявника касаційної скарги на відсутність належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги на користь АТ «Альфа-банк», оскільки у судовому засіданні було досліджено нотаріально завірену копію Договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, а також реєстр кредитних договорів, у змісті яких зазначено, зокрема, Кредитний договір та ОСОБА_1 , як позичальник.
40.         Також вказує на помилковість посилань касаційної скарги на висновок судової експертизи. На переконання заявника відзиву висновок за результатами проведення експертизи виходить за межі повноважень експерта, так як питання, чи підтверджується документально заборгованість відповідача за первісним позовом, є питанням оцінки судом доказів і саме суд має визначати, чи підтверджено заборгованість, а тому, на переконання АТ «Альфа-Банк», це 
є питанням права, а судження експерта виходять за межі компетенцій та повноважень останнього.
41.         Додатково звертає увагу суду, що матеріали справи містять докази на підтвердження отримання ОСОБА_1 грошових коштів за кредитним договором, а матеріали справи містять належні та допустимі докази як на підтвердження наявної заборгованості, так і на підтвердження розміру останньої.
42.         При цьому АТ «Альфа-Банк» зазначає, що неповідомлення боржника про зміну кредитора не впливає на перехід права вимоги, а є лише підставою належного виконання зобов`язання на користь попереднього кредитора.
43.         Крім того, звертає увагу Верховного Суду, що зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 оскаржуються судові рішення повністю, у той час як предметом апеляційного перегляду було рішення районного суду виключно 
в частині вирішення позовних вимог первісного позову про стягнення заборгованості за договором кредиту. Водночас зазначає, що між первісним кредитором та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено саме договір про відступлення права вимоги, а не договір факторингу, а тому доводи касаційної скарги в зазначеній частині є необґрунтованими.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
44.         06 серпня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та ОСОБА_1 укладено Договір про іпотечний кредит № 04-2.1/640 (далі - Договір), відповідно до якого ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 110 500,00 дол. США для придбання нерухомості у власність (двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 ), на умовах, передбачених вказаним договором (Т.1, а.с.14-21);
45.         Відповідно до пункту 2.2. Договору за користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 10,50% річних. Розмір реальної відсоткової ставки відповідно до постанови НБУ №168 від 10 травня 2007 року наведений у Додатку №2, який є невід`ємною частиною даного договору та становить 12,63%.
46.         Пунктом 2.4 Договору визначено, що погашення кредиту та процентів за ним здійснюється позичальником щомісячно у відповідності до графіку (Додаток №1), який є невід`ємною частиною даного договору.
47.         Відповідно до пункту 3.1. Договору, банк надає позичальнику кредит одноразово в повному обсязі шляхом перерахування коштів безпосередньо з позичкового рахунку № НОМЕР_1 позичальника відкритого банком, на рахунок № НОМЕР_2 в філії «Відділення Промінвестбанку в м. Ладижин Вінницької області», код банку 302485, для отримання готівкою: сторони домовились, що кредит буде надано одноразово не пізніше 5-ти банківських днів з дати підписання кредитного договору.
48.         Нарахування банком процентів за користування кредитом починається з дати його видачі готівкою позичальнику (або перерахування коштів) безпосередньо з позичкового рахунку по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів використовується метод «факт/факт», виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році (пункт 3.2 Договору).
49.         У випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, проценти нараховуються відповідно до пункту 3.3 Договору.
50.         За обслуговування кредитної заборгованості банк встановлює щомісячну комісійну винагороду в розмірі 0,01 % від ліміту кредитування або 55,80 грн, які підлягають сплаті позичальником (пункт 3.4 Договору).
51.         Згідно з пунктом 5.3.2 Договору банк має право вимагати від позичальника (незалежно від настання кінцевого терміну погашення кредиту) сплати у повному обсязі заборгованості за кредитом та/або процентами за користування ним, суму неустойки і збитків, передбачених цим договором у випадках, які визначаються згідно з цим договором істотними та можуть негативно вплинути на стан кредитної заборгованості позичальника.
52.         Відповідно до пункту 6.4 Договору, за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом Позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, та нараховується за кожен день прострочення платежу.
53.         У випадку порушення Позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 20% річних від простроченої суми згідно частиною другою статті 625 ЦК України (пункт 6.5 Договору).
54.         Відповідно до Додатку №1 до Договору №04-2.1/640 від 06 серпня 
2008 року «Погашення кредиту ОСОБА_1 », міститься залишок суми кредиту, місяць і рік погашення суми кредиту, щомісяця 460,42 дол. США (погашення суми кредиту), сума погашення процентів, загальна сума погашення за період з серпня 2007 року по серпень 2027 року 227 834,09 дол. США (Т.1, 
а.с. 17-19);
55.         Згідно з Додатком № 2 Договору №04-2.1/640 від 06 серпня 2008 року «Умови надання кредиту та розрахунок вартості кредиту» позичальник ОСОБА_1 оплатне значення подорожчання кредиту становить 680 890,21 грн, реальна процентна ставка - 12,63%. Період платежів зазначено з серпня 2007 року по серпень 2027 року (7 301,00 днів), суму платежу за розрахунковий період 
1 231 677,14 грн, погашення основної суми кредиту 558 025,00 грн, проценти за користування кредитом 592 303,95 грн, у тому числі платежі за надані супутні послуги, на користь банку у тому числі: обслуговування кредитної заборгованості (13 447,80 грн), розрахунково-касове обслуговування, комісія за надання кредиту та інші послуги банку (валютно-обмінні операції, юридичне оформлення) 0,00 грн; на користь третіх осіб, пов`язані із: страхуванням 73 687,59 грн, послугами нотаріусів 1 450,87 грн, іншими послугами (біржові збори, послуги реєстраторів) (0,00 грн), (Т. 1 а.с. 20-21).
56.         14 лютого 2011 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про внесення змін та доповнень №1 до Договору про іпотечний кредит №04-2.1/640 від 06 серпня 
2007 року (Т.1, а.с. 22). 
57.         Останній укладено у зв`язку із припиненням діяльності філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Ладижин Вінницької області» шляхом реорганізації 
у Ладижинське безбалансове відділення філії ПАТ «Промінвестбанк в м. Вінниця».
58.         17 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами.
59.         Відповідно до зазначеного договору відбулося відступлення права вимоги, зокрема, за Договором про іпотечний кредит №04-2.1/640 від 06 серпня 2007 року, укладеним між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Альфа-Банк». Відповідно до реєстру прав вимоги сума вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №04-2.1/640 від 06 серпня 2007 року становить 90 076,30 дол. США (Т.1, а.с. 7-13, 78-101).
60.         Згідно з розрахунком банку станом на 12 серпня 2015 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором в розмірі 62 043,79 дол. США, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 60 536,02 дол. США, (що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 1 293 748,57 грн, заборгованості по відсотках в розмірі 1 398,41 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 29 886,19 грн, заборгованість по комісії 
5,24 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 
111,99 грн та заборгованості по пені у розмірі 104,12 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 2 225,21 грн. (Т.1, а.с. 27);
61.         Здійснення ОСОБА_1 оплат за кредитним договором первісному кредитору, їх розмір, окрім розрахунка заборгованості та виписками про рух коштів на рахунках, підтверджується касовими ордерами та заявами на переказ переведення готівки за період з травня 2008 року по квітень 2012 року, наданими ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (Т.2, а.с. 63-128).
62.         Здійснення ОСОБА_1 оплат за кредитним договором новому кредитору, підтверджується платіжними дорученнями за період з січня 2013 року по липень 2015 року (Т.1, а.с. 240-247).
63.         20 серпня 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» надіслав на адресу ОСОБА_1 . Вимогу про дострокове повернення кредиту, в якій зазначено, що станом на 
12 серпня 2015 року, загальна сума заборгованості становить 62 043,79 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 1 325 971,96 грн. (Т.1, а.с. 28-30).
64.         Відповідно до висновку судово-економічної експертизи від 31 жовтня 
2018 року №3983/17-21 за результатами дослідження заборгованість по сплаті тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії за обслуговування кредиту, пені за несвоєчасне погашення заборгованості, яка виникла у ОСОБА_1 станом на 12 серпня 2015 року за договором про іпотечний кредит №04-2.1/640 
від 06 серпня 2007 перед ПАТ «Альфа-Банк», документально не підтверджується (Т.2, а.с. 231-261).
65.         Під час перегляду справи в апеляційному порядку, АТ «Альфа Банк» змінило найменування на АТ «Сенс Банк» (Т.6, а.с. 94).
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
66.         Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
67.         Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
68.         Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише 
в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
69.         Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим.
70.         Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
71.         Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
72.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
73.         Зі змісту оскаржуваної постанови Вінницького апеляційного суду 
від 17 жовтня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 у апеляційному порядку рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 31 серпня 
2022року в частині вирішення вимог зустрічного позову про визнання частково недійсним договору відступлення прав вимогине оскаржувалось, а тому в частині позовних вимог зустрічного позову судові рішення не переглядаються.
74.         Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
75.         Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт перший частини другої статті 11 ЦК України).
76.         Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
77.         Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
78.         Згідно зі змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
79.         Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
80.         За частинами першою та другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
81.         Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
82.         Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
83.         Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
84.         Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
85.         Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) та 
від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18)).
86.         Змістом статей 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
87.         Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, що якщо 
у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
88.         Відповідно до частини першої статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
89.         Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
90.         Судами попередніх інстанцій у змісті оскаржуваних судових рішень встановлено, що 06 серпня 2007 року між ЗАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про іпотечний кредит №04-2.1/640, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 110 500,00 дол. США для придбання нерухомості у власність, а саме: двохкімнатної квартири за адресою: 
АДРЕСА_1 , на умовах, передбачених зазначеним договором, а ОСОБА_1 , в свою чергу, зобов`язалась повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачено договором, але не пізніше 02 серпня 2027 року.
91.         Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор 
у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
92.         Статтею 514 ЦК встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
93.         Відповідно до статті 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
94.         17 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Промінвестбанк» укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором. За цим правочином до позивача як нового кредитора перейшли всі права та обов`язки за іпотечним кредитом.
95.         Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
96.         Договір про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року не визнаний недійсним або неукладеним, його нікчемність також не встановлена судами. Доказів на підтвердження таких обставин учасниками справи не надано.
97.         Більше того, рішенням Тростянецького районного суду Вінницького суду 
від 31 серпня 2022 року у справі, що переглядається, у задоволенні позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання частково недійсним договору відступлення прав вимоги відмолено.
98.         Рішення районного суду заявником касаційної скарги в апеляційному порядку не оскаржувалось.
99.         20 серпня 2015 року АТ «Альфа-Банк» направило на адресу позичальника вимогу про дострокове погашення кредитної заборгованості, яка станом на 
12 серпня 2015 року в загальному розмірі становить 62 043,79 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 1 325 971,96 грн.
100.      Таким чином, АТ «Альфа-Банк» як новий кредитор, звернувшись 
20 серпня 2015 року до позичальника з вимогами про дострокове стягнення заборгованості (кредиту та процентів), на власний розсуд змінило умови основного зобов`язання щодо строку дії договору в частині основного кредиту, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування цим кредитом.
101.      Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем, станом на 12 серпня 2015 року загальна сума заборгованості становить 62 043,79 дол. США, яка складається із: заборгованості за кредитом 
в розмірі 60 536,02 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 1 293 748,57 грн; заборгованості по відсотках в розмірі 1 398,41 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 29 886,19 грн; заборгованості по комісії в розмірі 5,24 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 111,99 грн; заборгованості по пені у розмірі 104,12 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 2 225,21 грн.
Щодо посилань заявника касаційної скарги на ненадання до суду оригіналів документів, що підтверджують право вимоги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
102.      Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
103.      Відповідно до частини першої, шостої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. 
Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, 
а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
104.      Матеріали справи містять копії договору про відступлення права вимоги та розрахунку заборгованості (Т.1, а.с. 78-102).
105.      В судовому засіданні 17 серпня 2022 року суд першої інстанції дослідив як наявні у справі копії документів, так і оригінал кредитної справи ОСОБА_1 , що зафіксовано у протоколі судового засідання (Т.5, а.с. 199-206).
106.      Сумніваючись у достовірності копії, суди мають керуватись тим, що сумніви мають бути обґрунтованими та об`єктивними, та не можуть бути усунені іншими допустимими доказами у справі (постанова Верховного Суду від 21 червня 
2024 року у справі № 761/33029/19 (провадження № 61-6573св22)).
107.      Посилання заявника касаційної скарги на неврахування судами правових висновків, викладених у змісті постанови Верховного Суду від 20 березня 
2019 року у справі № 750/8986/17 (провадження № 61-37771св18) у контексті ненадання позивачем (ПАТ «Альфа-банк») оригіналів доказів переходу права вимоги за кредитним договором на увагу не заслуговують, оскільки у вказаній справі та у справі, яка переглядається, встановлені різні фактичні обставини, зокрема у справі яка переглядається у судовому засіданні були оглянуті оригінали кредитної справи, більше того, матеріали справи разом із оригіналами документів надавалися судовому експерту для проведення судової експертизи.
108.      При цьому судом апеляційної інстанції у справі, що переглядається, обґрунтовано зауважено, що ОСОБА_1 зверталася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Промінвестбанк» та АТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012, укладеного між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» в частині переходу права вимоги за кредитним договором № 04-2.1/640 від 06 серпня 2007 року, укладеним між нею та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк».
109.      Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні зустрічного позову 
ОСОБА_1 і рішення в цій частині ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржувалось. 
110.      Вирішуючи зустрічний позов, районний суд врахував, що після укладення договору відступлення права вимоги ОСОБА_1 сплачувала кошти на погашення кредиту саме на рахунок АТ «Альфа-Банк».
111.      Відтак, виходячи із встановлених обставин справи та положень 
статті 204 ЦК України, апеляційний суд обґрунтовано виснував, що позивач 
у справі є належним, а вказані аргументи апеляційної скарги виключно свідчать про непослідовну позицію ОСОБА_1 . 
112.      З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, обґрунтовано прийняв до уваги копії договору про відступлення права вимоги та розрахунку заборгованості як допустимі та належні докази 
у справі.
Щодо доводів касаційної скарги про відсутність документально підтвердженої заборгованості Верховний Суд вважає за необхідне зазначити наступне.
113.      Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).
114.      Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
115.      Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
116.      У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, 
а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.
117.      Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
118.      Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста 
статті 81 ЦПК України).
119.      Відповідно до частини першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
120.      Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
121.      Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
122.      Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили 
і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).
123.      Судами попередніх інстанцій встановлено, що факт укладення кредитного договору сторонами визнається та не оспорюється.
124.      На підтвердження видачі позичальнику кредитних коштів, здійснення відповідачкою часткового погашення заборгованості за кредитним договором, 
а також переходу до позивача права вимоги за зазначеним зобов`язанням, 
АТ «Альфа-Банк» (на час перегляду справи касаційним судом змінило найменування на АТ «Сенс Банк») надало до суду письмові документи, зокрема: заяву-анкету ОСОБА_1 на отримання кредиту, копію Договору про іпотечний кредит № 04-2.1/640 з додатком № 1 до нього; копію договору про внесення змін і доповнень № 1 від 14 лютого 2011 року до Договору про іпотечний кредит 
№ 04-2.1/640 від 06 серпня 2007 року; копію Договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, а також витяг з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 17 грудня 2012 року; виписки по рахунках (надані для проведення експертизи та містяться в конверті №2) за період з 17 грудня 
2012 року по 12 серпня 2015 року.
125.      За клопотанням ОСОБА_1 , яка заперечувала наявність простроченої заборгованості, судом першої інстанції призначено судово-економічну експертизу, за результатами проведення якої було надано Висновок експерта 
від 31 жовтня 2018 року №3983/17-21 (Т. 2, а.с. 231-261), в якому, в свою чергу, зазначено, що заборгованість по сплаті тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії за обслуговування кредиту, пені за несвоєчасне погашення заборгованості, яка виникла у ОСОБА_1 станом на 12 серпня 2015 року за договором про іпотечний кредит №04-2.1/640 від 06 серпня 2007 року перед ПАТ «Альфа-Банк», документально не підтверджується.
126.      Суд першої інстанції, із висновками якого погодився і апеляційний суд, дав оцінку суперечливості висновку судово-економічної експертизи, який проявляється в наступному:
- експерт в описовій частині (аркуші 25-26 висновку) (Т.2, а.с. 243) вказав, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 15 серпня 2015 року є наступною: залишок кредиту по графіку 66 299,68 дол. США; погашено кредит за період з 17 грудня 
2012 року по 15 серпня 2015 року на суму 20 609,08 дол. США; основна непогашена строкова сума кредиту 59 467,22 дол. США; сума нарахованих відсотків за період з 17 грудня 2012 року по 15 серпня 2015 року - 19 024,01 дол. США; сума сплачених відсотків за період з 17 грудня 2012 року по 15 серпня 2015 року - 
17 923,81 дол. США; заборгованість по відсотках станом на 15 серпня 2015 року складає 1 100,20 дол. США, в тому числі прострочена в розмірі 843,59 дол. США при умові, що кошти оприбутковані на рахунок № НОМЕР_3 за 30 квітня 
2013 року, 31 липня 2013 року,15 серпня 2013 року, 30 вересня 2013 року, 23 грудня 2013 року в сумі 6 332,66 дол. США;
- водночас, на аркушах 27-28 експертного висновку вказано: «Враховуючи, що в матеріалах, наданих на дослідження, відсутні, та на клопотання експерта не надано розрахунки нарахування пені, пеня нараховується у доларах, а також на перераховані кошти за період з 11 січня 2013 року по 20 липня 2015 року, згідно платіжних доручень за мінусом комісії було придбано валюти в сумі 
32 200,23 дол. США, а за цей період лише по цих датах оприбутковано коштів на рахунок № НОМЕР_4 в сумі 31 081,00 дол. США, розбіжності складають 
1 119,23 дол. США, пеня в сумі 104,12 дол. США документально не підтверджується.
127.      Таким чином, за результатами дослідження заборгованості по сплаті тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії за обслуговування кредиту, пені за несвоєчасне погашення заборгованості, яка виникла у ОСОБА_1 станом на 12 серпня 2015 року за договором про іпотечний кредит №04-2.1/640 
від 06 серпня 2007 року перед ПАТ «Альфа-Банк» документально не підтверджується».
128.      Апеляційний суд при апеляційному перегляді справи, відхиляючи доводи апеляційної скарги відповідача, вказав, що на підтвердження наявності заборгованості та її розміру Банк подав до суду не лише розрахунок заборгованості по Договору, але й виписки по рахунках, платіжні доручення, заяви на переказ готівки (Т.2, а.с. 63-128), які відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), є первинними документами та, відповідно, належними доказами заборгованості за Договором.
129.      Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, дослідивши первинні документи, зокрема виписки по рахунках (надані для проведення експертизи та які містяться у матеріалах кредитної справи), копії прибуткових касових ордерів, які містяться в матеріалах справи, та які також були надані експерту для проведення експертизи, встановивши, що ОСОБА_1 не 
в повній мірі сплачувала кредит на виконання умов Договору, та навів для прикладу наступне: у квітні 2010 року вона повинна була сплатити 460,42 дол. США в рахунок погашення суми кредиту, однак 29 квітня 2010 року через касу було внесено суму 246,36 дол. США (призначення платежу погашення кредиту); 
24 грудня 2010 року було внесено 10,93 дол. США (погашення кредиту) та 
769,86 дол. США (погашення відсотків), однак мала сплатити, згідно Додатку №1 (яким затверджено графік платежів), 460,42 дол. США та відповідно 809,76 дол. США).
130.      За вказаних обставин суд першої інстанції, з висновками якого погодився 
і апеляційний суд, обґрунтовано зазначивши у змісті оскаржуваних рішень про відсутність наперед встановленої сили висновку експерта, обґрунтувавши неоднозначність останнього та, як наслідок, виконавши вимоги статті 110 ЦПК України щодо необхідності зазначення мотивів відхилення висновку експерта 
у змісті рішення, врахувавши доведеність наявності заборгованості ОСОБА_1 не лише розрахунком заборгованості, наданим позивачем, але й первинними документами, обґрунтовано не врахував при вирішенні справи висновок судового експерта.
131.      Таким чином, посилання касаційної скарги на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження заборгованості відповідача на увагу не заслуговують.
Щодо доводів касаційної скарги про неврахування при вирішенні спору законодавства про споживчий кредит Суд вважає за необхідне зазначити наступне.
132.      Як на підставу касаційного оскарження заявник також посилався на звернення ПАТ «Альфа-Банк» до суду із позовом до суду раніше, ніж закінчився 
30-денний строк для виконання досудової вимоги, надісланої на адресу відповідача в порядку, передбаченому змістом пункту 5.2.7. Договору про іпотечний кредит.
133.      Такі посилання касаційної скарги на увагу не заслуговують з огляду на наступне.
134.      У Рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року у справі 
№ 1-2/2002 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) вказано, що можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання 
є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.
135.      Конституційний Суд України виснував, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.
136.      У частинах першій, третій статті 4 ЦПК України закріплено право особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.
137.      Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
138.      Аналіз частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року) дає можливість зробити висновок, що головною умовою для звернення кредитодавця до суду з позовом про дострокове стягнення споживчого кредиту є направлення банком відповідної вимоги, що дає можливість боржнику її виконати протягом строку, встановленого в договорі чи Законі, після чого кредитодавець позбавляється права вимагати повернення кредиту достроково.
139.      У разі якщо кредитор направив споживачу вимогу про дострокове погашення кредиту і таке направлення підтверджене, то звернення кредитора до суду з позовом до споживача про стягнення заборгованості за кредитним договором до закінчення визначеного у цій вимозі строку для її виконання не позбавляє можливості споживача виконати умови вимоги, а саме усунути порушення умов договору про надання споживчого кредиту, за умови, що на момент ухвалення рішення у справі строк виконання вимоги про дострокове повернення кредиту сплив (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 04 липня 2023 року у справі № 553/1501/15-ц (провадження 14-50цс22)).
140.      Як встановлено судами попередніх інстанцій, пункт 5.3.2 Договору про іпотечний кредит №04-2.1/640 від 06 серпня 2007 року передбачає право банку вимагати від позичальника (незалежно від настання кінцевого терміну погашення кредиту) сплатити у повному обсязі заборгованість за кредитом та/або процентами за користування ним, суму неустойки і збитків, передбачених цим договором, у випадках, які визначаються згідно з цим договором істотними та можуть негативно вплинути на стан кредитної заборгованості позичальника.
141.      У справі, що переглядається, судами встановлено та не заперечується заявником касаційної скарги, що 20 серпня 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» надіслав на адресу ОСОБА_1 . Вимогу про дострокове повернення кредиту, в якій, в свою чергу, зазначило, що станом на 12 серпня 2015 року, загальна сума заборгованості становить 62 043,79 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 
1 325 971,96 грн, надавши докази її направлення (Т.1, а.с. 28-30).
142.      Відтак, встановивши, що у позичальника ОСОБА_1 станом на 12 серпня 2015 року виникла заборгованість за кредитом, а Банк скористався правом, закріпленим в умовах Договору, достроково вимагати його повернення в судовому порядку, попередньо направивши засобами поштового зв`язку на адресу боржника вимогу про повернення боргу, що не було спростовано відповідачем у справі, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
143.      При цьому Верховний Суд звертає увагу заявника, що звернення кредитора до суду із позовом до споживача про стягнення заборгованості за кредитним договором до закінчення визначеного у цій вимозі строку для її виконання не позбавляє можливості споживача виконати умови вимоги, а саме усунути порушення умов договору про надання споживчого кредиту, за умови, що на момент ухвалення рішення у справі строк виконання вимоги про дострокове повернення кредиту сплив.
144.      Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не врахували правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 03 червня 2019 року у справі № 910/10679/18, від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 06 вересня 2023 року в справі № 200/14169/15-ц є безпідставними, оскільки висновки у цих справах і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними.
145.      Посилання заявника у змісті касаційної скарги на неврахування судами попередніх інстанцій правового висновку, викладеного у змісті постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року в справі № 553/1501/15-ц (провадження № 14-50цс22) є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки, як вже було зазначено Верховним Судом, у вказаній постанові Великою Палатою Верховного Суду констатовано, що направлення відповідно до частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній до 
10 червня 2017 року, вимоги про дострокове повернення кредиту свідчить про дотримання кредитором вимог цього Закону і не позбавляє суд права вирішити позов по суті заявлених вимог за умови, що на час ухвалення рішення минув строк для виконання вимоги і вона не втратила чинності, таким чином, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать вказаному правовому висновку.
146.      З урахуванням зазначеного,доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
147.      Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
148.      Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Журби Катерини Валеріївни, залишити без задоволення.
2.            Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 31 серпня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Є. В. Синельников    О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович