справа № 991/1186/25
провадження № 22-ц/991/7/25

П О С Т А Н О В А

28 березня 2025 року                                                                   м. Київ 
Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого судді Панкулича В. І.,
суддів Глотова М.С., Панаіда І. В.,
за участю секретаря судового засідання Музики Х.І.,
представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Бабіча О.І.,
представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Шпакової О.С. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів),
прокурора Гарванка І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 12 лютого 2025 року про забезпечення позову до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання необґрунтованими активів та стягнення їх в дохід держави, 

В С Т А Н О В И Л А:

       Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 12 лютого 2025 року задоволено заяву прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури про забезпечення позову та арештовано належне ОСОБА_1 рухоме та нерухоме майно, а саме:
       - машиномісце № НОМЕР_1 , розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2109697651101, вартістю на час придбання 81 130 грн;
       - квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2209629151101, вартістю на час придбання 100 000 грн;
       - земельну ділянку з кадастровим номером 5123755800:01:003:5625, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2815893751237, вартістю на час придбання 3 140 грн;
       - автомобіль марки Toyota, модель C-HR Hybrid, номер кузова НОМЕР_2 , 2020 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 .
       Також ухвалою заборонено переміщення автомобіля марки Toyota, модель C-HR Hybrid, номер кузова НОМЕР_2 , 2020 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 за межі території України.
       Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу з доповненнями, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволені заяви прокурора про забезпечення позову. Вважає, що під час постановлення оскаржуваного рішення судом було не повно з`ясовано обставини справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Суд дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для розгляду заяви про забезпечення позову без повідомлення відповідачів, чим позбавив їх можливості висловити свою позицію та надати заперечення, що є порушенням процесуальних норм та принципу рівності сторін. Прокурором також не було долучено до матеріалів заяви копії пояснень ОСОБА_2 та її чоловіка, надані ними на запити НАЗК, відтак розгляд заяви здійснювався з урахуванням виключно позиції прокурора та наданих ним матеріалів.
Заявляє, що транспортний засіб LAND ROVER RANGE ROVER VOQUE 2021 року випуску був придбаний для потреб сім`ї за рахунок її власних коштів, частина з яких одержана нею в спадок від дідуся і бабусі, та за рахунок коштів її чоловіка - ОСОБА_3 , про що свідчить особистий підпис апелянтки на договорі купівлі-продажу транспортного засобу та акті огляду, долучених до матеріалів справи. ЇЇ батько ОСОБА_2 не мав жодного відношення до даного автомобіля. Прокурором не наведено конкретних обставин та доказів, що придбання транспортного засобу LAND ROVER RANGE ROVER VOQUE здійснено за дорученням та за кошти ОСОБА_2 . 
Вважає, що відсутність підтверджених доходів у вигляді заробітної плати або будь-яких інших надходжень не можуть бути виключною підставою для висновку про те, що вона не мала можливості придбати транспортний засіб, який є спірним активом.
14 вересня 2024 року у зв`язку з потребою в значних коштах на лікування чоловіка апелянтки ОСОБА_3 від поранень, отриманих ним в результаті несення військової служби, автомобіль було продано.
ОСОБА_1 заперечує твердження прокурора, що транспортний засіб продано після початку збору НАЗК даних щодо походження коштів, моніторингу способу життя ОСОБА_1 та його родини. Стверджує, що отримала запит НАЗК про надання пояснень та копій підтвердних документів лише через місяць після продажу автомобіля. Твердження прокурора про протилежне вважає необґрунтованим та такими, що не підтверджуються жодним доказом.
ОСОБА_1 заявляє, що веде самостійний спосіб життя, отримує власний дохід та набуває у власність майно незалежно від свого батька ОСОБА_2 . Арештовані машиномісце, квартира, земельна ділянка та автомобіль марки Toyota придбані за особисті кошти, одержані від дідуся і бабусі після набуття нею повноліття. Рухоме та нерухоме майно, на яке прокурор просив накласти арешт, не є активами особи, уповноваженої на здійснення функцій держави або місцевого самоврядування - ОСОБА_2 , до якої фактично спрямовані позовні вимоги. Вважає, що покладення на неї відповідальності шляхом звернення стягнення на належне їй майно за дії ОСОБА_2 є таким, що порушує її право власності та суперечить принципам цивільного судочинства. У разі задоволення позову про визнання необґрунтованими активів на суму 3 290 400 грн та стягнення їх в дохід держави, ОСОБА_1 буде позбавлена права власності на власне рухоме та нерухоме майно, що покладає на неї надмірний індивідуальний тягар. 
Прокурором не здійснено оцінку майна, про арешт якого він клопотав, відповідно відсутні відомості про його реальну вартість, яка на разі є більшою, ніж на час придбання.
       Встановлена ухвалою заборона переміщення автомобіля Toyota C-HR Hybrid за межі території України, позбавляє власницю, у випадку нагальної необхідності, можливості використовувати такий транспортний засіб для виїзду за кордон.
Вищий антикорупційний суд під час постановлення оскаржуваної ухвали не зробив належної перевірки обґрунтованості заявлених вимог та не встановив реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідачів та заперечення прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.
       Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
       Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.
       Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовним вимогами.
       Суд може прийняти рішення про розгляд заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на активи, які є предметом спору у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, чи на інші активи відповідача, які відповідають вартості оспорюваних активів, без повідомлення відповідача, у разі якщо позивач у заяві наведе у достатньому обсязі дані про те, що внаслідок такого повідомлення ефективність заходу забезпечення позову може бути поставлена під загрозу (ч.5 ст.153 ЦПК України).
       До Вищого антикорупційного суду надійшла заява прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури про забезпечення позову Держави України в особі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання необґрунтованими та стягнення у дохід держави активів - автомобіля марки Land Rover модель Range Rover Vogue номер кузова НОМЕР_4 , 2021 року випуску, вартістю 3 290 400 грн, який належав на праві приватної власності ОСОБА_1 . В заяві прокурор зазначив, що позов буде пред`явлено відповідачам протягом десяти днів з моменту надання заяви про забезпечення позову та порушував питання про розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення відповідачів. 
       Приймаючи рішення про розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення відповідачів, суд виходив з того, що ОСОБА_2 займає посаду начальника Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, тобто є особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у зв`язку із чим він може бути обізнаним із антикорупційним законодавством та передбачати наслідки визнання активів необґрунтованими. Також суд першої інстанції врахував факт продажу автомобіля після початку збору доказів щодо набуття ОСОБА_2 необґрунтованого активу, а тому вважав, що у разі повідомлення відповідачів про дату та час розгляду заяви про забезпечення позову останні з метою збереження наявних у них активів можуть у короткий строк вжити заходи по їх відчуженню на користь інших осіб, чим поставлять під загрозу ефективність заходу забезпечення позову.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи посаду, яку займає особа уповноважена на виконання функцій держави ОСОБА_2 , відсутність зареєстрованого на нього будь-якого рухомого чи нерухомого майна та факт продажу спірного активу одночасно з початком розслідування НАЗК. Доводи апеляційної скарги щодо допущених судом порушень через неповідомлення відповідачів про час та місце судового розгляду, є необґрунтованими.
       Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
       Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
       Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).
       В заяві про забезпечення позову прокурор зазначає, що після набуття ОСОБА_1 автомобіля у власність, транспортним засобом користувався ОСОБА_2 , виходячи з того, що автомобіль знаходився у м. Дніпро та фіксувався камерами спостереження, розташованими поблизу місця проживання останього. Водночас його донька - ОСОБА_1 у період часу з 01.08.2019 по 30.06.2024 була студенткою денної форми навчання Одеського національного університету ім. Мечнікова, на постійній основі проживала в м. Одеса та використовувала належний їй автомобіль Toyota модель C-HR Hybrid. Разом з цим, оформлення сертифікату добровільного страхування наземного транспортного засобу «КАСКО», сертифікату обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів (ОСЦПВ) та технічне обслуговування автомобіля марки Land Rover проводилося ОСОБА_2 у м. Дніпро на постійній основі. Також у м. Дніпро у 2024 році зафіксовано порушення правил паркування автомобілем марки Land Rover модель Range Rover Vogue, про що складено постанову відносно належного користувача - ОСОБА_2 , який згодом здійснив оплату за порушення правил паркування. Описані факти, на переконання заявника, свідчать про те, що набуття ОСОБА_1 автомобіля у власність здійснено за дорученням ОСОБА_2 та після оформлення права власності на вищевказаний автомобіль останій мав можливість прямо чи опосередковано вчиняти щодо активу дії тотожні за замістом здійсненню права розпорядження. 
       Проаналізувавши матеріальний стан ОСОБА_1 , її чоловіка ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_4 , прокурор дійшов висновку, що їх сукупний дохід не дозволяв набути у власність актив у вигляді автомобіля Land Rover модель Range Rover Vogue за ціною 3 290 400 грн. 
        Прокурор в заяві наголошує на тому, після початку збору НАЗК інформації щодо набуття ОСОБА_2 необґрунтованого активу, автомобіль було відчужено. 
       Задовольняючи заяву прокурора, суд першої інстанції виходив з того, що спірний актив - автомобіль марки Land Rover модель Range Rover Vogue продано, що унеможливлює накладення арешту безпосередньо на предмет спору. Також суд враховував відсутність у ОСОБА_2 - особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, будь-якого рухомого та нерухомого майна, що також унеможливлює забезпечення позову шляхом арешту майна саме такої особи. 
       Суд дійшов висновку, що на даному етапі заявником наведені достатні підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 . Невжиття відповідного заходу забезпечення може призвести до унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позовної заяви у зв`язку із ризиком відчуження відповідних об`єктів. Суд вважав, що арешт зазначених в заяві про забезпечення позову активів, є доцільним на даному етапі до вирішення справи по суті та дозволить в майбутньому, у випадку задоволення позову, виконати судове рішення.
       Суд першої інстанції правильно врахував існування ризику неможливості виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог, враховуючи відчуження відповідачем спірного активу, а також те, що особа, уповноважена на виконання функцій держави ОСОБА_2 не володіє рухомим та нерухомим майном, за рахунок якого можливо буде здійснити стягнення в дохід держави вартість необґрунтованого майна. Відтак позов може бути забезпечено шляхом накладення арешту на інші активи відповідачів, які відповідають вартості необґрунтованого майна. 
       При постановленні рішення колегія суддів також виходить з того, що арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися з метою збереження майна до визначення його подальшої долі. Перешкодою у вільному розпорядженні майном є саме заборона на його відчуження, при цьому, арешт майна не перешкоджає реалізації права користування ним.
       З урахуванням сукупності встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано наклав арешт на майно, забезпечивши своїм рішенням співрозмірність обмеження права власності. 
Щодо посилань апеляційної скарги на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, колегія суддів зазначає наступне.
       При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття такого заходу, а не здійснюється розгляд справи по суті позову, не вирішуються матеріально-правові вимоги. Наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору.
       Враховуючи викладене, колегія суддів не надає оцінки доводам апеляційної скарги щодо відповідності майнового стану ОСОБА_1 вартості придбаного транспортного засобу, а також щодо відсутності зв`язку між вказаним майном та ОСОБА_2 , адже ці обставини мають встановлюватися при розгляді справи по суті.
       Враховуючи проживання та користування ОСОБА_1 автомобілем марки Toyota модель C-HR Hybrid на території Одеського регіону, який є наближеним до державних кордонів України, та факт продажу апелянткою спірного активу після початку збору доказів у відношенні ОСОБА_2 , колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо наявності ризику вивезення вказаного автомобіля за межі території України з метою унеможливлення звернення стягнення на нього, у зв`язку з чим заборону переміщення даного транспортного засобу за межі України вважає обґрунтованою та співмірною із наявним ризиком.
       За наслідками апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення оскаржуваного рішення без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
       Керуючись ст. ст. 259, 375, 381-384 ЦПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вищого антикорупційного суду від 12 лютого 2025 року - без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий                                                                                       В.І. Панкулич

       
Судді                                                                                   М.С. Глотов

       
        І. В. Панаід