КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                             Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/6654/2025
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
  м. Київ                                                                                  Справа № 758/6242/24
 
17 березня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                         - Борисової О.В.    
                                    - Левенця Б.Б.
при секретарі             - Уляницькій М.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Київської міської прокуратури - Котляр Тетяни Михайлівни на рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Петрова Д.В., у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції в місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури,-
 
в с т а н о в и в:
 
У травні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції в місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури.
Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 28 травня 2015 року слідчим Голосіївського РУ Головного управління MBC України в місті Києві Тишкун С.В. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за № 12015100010005244 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.310 KK України, на підставі надходження до чергової частини Голосіївського РУ рапорту оперуповноваженого ОСОБА_3 про те, що 27.05.2015 року, приблизно о 22:00 годині, за адресою: АДРЕСА_1 , було затримано громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому, за вказаною адресою було проведено огляд та було виявлено 95 кущів рослин конопель, пакет з речовиною рослинного походження зеленого кольору, електроні ваги.
26 червня 2015 року слідчим Голосіївського РУ Головного управління MBC України в місті Києві Тараненком А.С. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 12015100010006229 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 KK України, за фактом надходження до чергової частини Голосіївського РУ рапорту оперуповноваженого ОСОБА_3 про те, що 27.05.2015року, приблизно о 22:00 годині, за адресою: АДРЕСА_1 , було затримано громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому за вказаною адресою було проведено огляд та було виявлено 95 кущів рослин конопель, пакет з речовиною рослинного походження зеленого кольору, електроні ваги. Згідно висновку хімічної експертизи НДЕКЦ при УMBC України на ПЗЗ № 478 від 05.06.2015 року, надана на дослідження речовина рослинного походження зеленого кольору, рослинна маса, стебла, що вилучені 27.05.2015 року за місцем мешкання ОСОБА_1 , мають ботанічні ознаки коноплі, містить тетрагідроканабінол i є канабісом особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено. Maca канабісу (в перерахунку на cyxy речовину) становить 655,88 г.
30 червня 2015 року слідчим Голосіївського РУ Головного управління MBC України в місті Києві Тараненком А.С. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, внесені відомості за № 12015100010006407 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.313 KK України, за фактом надходження до чергової частини Голосіївського РУ рапорту оперуповноваженого ОСОБА_3 про те, що 27.05.2015року, приблизно о 22:00 годині, за адресою: АДРЕСА_1 , було затримано громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому, за вказаною адресою було проведено огляд та було виявлено 95 кущів рослин конопель, пакет з речовиною рослинного походження зеленого кольору, електроні ваги.
28.05.2015 року здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням з його початку до завершення було доручено групі прокурорів прокуратури Голосіївського району міста Києва Дромбінському А.В. та                       Бондаренку М.В. 
28.05.2015 року досудове розслідування вказаного кримінального провадження було доручено (відповідно до витягу з ЄРДР) слідчим Голосіївського РУ ГУ MBC України в місті Києві Тараненку А.С. та Козельському Ю.О.
09.07.2015 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у кримінальних провадженнях № № 12015100010005244, 12015100010006229 та 12015100010006407, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.310 та ч.3 ст.313 KK України.
21.07.2015 року на підставі постанови прокурора прокуратури Голосіївського району міста Києва Бондаренка М.В., кримінальні провадження за підозрою ОСОБА_1 , були об`єднані в одне провадження, якому присвоєно єдиний                 № 12015100010005244.
28 серпня 2015 року слідчим СВ Голосіївського РУ ГУ MBC Україні в місті Києві старшим лейтенантом Козельським Ю.О. був складений обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12015100010005244 від 28.05.2015 року, який в той же день затверджено прокурором прокуратури Голосіївського району міста Києва юристом  3-го класу Бондаренком М.В. та спрямовано до Голосіївського районного суду міста Києва.
29.10.2015 року Вищий спеціалізований суд України задовольнив подання Апеляційного суду м.Києва та направив кримінальне провадження для розгляду його по суті до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_1 обвинувачувався у тому що він на початку лютого 2015 року, маючи умисел на незаконний посів та незаконне вирощування рослин роду коноплі у кількості від п`ятдесяти рослин, через мережу Інтернет придбав насіння роду коноплі та почав його зберігати за місцем мешкання.
В подальшому, маючи умисел на незаконне вирощування рослин  роду коноплі, перебуваючи за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , а саме , в приміщенні, яке ррозташоване на другому поверсі за місцем мешкання останнього, у горщики із грунтом незаконно  посія дозріле насіння роду коноплі в кількості 92 шт, за якими почав догладати систематично поливаючи та прорідждуючи грун з насадженим  дозрілим насінням роду коноплі , тим самим здійснив незаконні посіви та незаконне вирощування рослини роду конопель. Вказані  дії  ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч.2 ст. 310 КК України.
 Крім того,  ОСОБА_1   у невстановлений  досудовим розслідуванням час, у невстановленому розслідуванням   місці, незаконно, без мети збуту, придбав і почав зберігати  за місцем мешкання особливо небезпечний засіб-канабіс. В подальшому, а саме 27.05.2015 року, приблизно  о 22-00 годині,  за адресою : АДРЕСА_1 був затриманий  ОСОБА_1 , який мешкав в цьому орендованому будинку. За письмовою згодою власника вказаного будинку   особовим складом  ВБНОН Голосіївського РУ ГУ в м.Києві  був проведений його огляд. Вході проведення огляду в одній із кімнат будинку було виявлено поліетиленовий пакет  в якому знаходилась  речовина рослинного походження, зеленого кольору в подлрібненому стані. Також в одній із кімнат було виявлено   поліетиленовий пакет в якому  знаходились стебла рослин  невідомого походження зеленого кольору. В приміщенні кухні були виявлені черпак та електронні ваги з нашаруваннями  речовини зеленого кольору в подрібненму стані. Вказані дії  ОСОБА_1 були кваліфіковані  за ч.2 ст. 309 КК України.
 Крім того,  Летічевський, маючи на меті виготовлення особливо небезпечного наркотичного засобу ( канабіс), придбав  обладнання,  призначене для вирощування  рослин коноплі в  закритому приміщенні через мережу Інтернет, а саме:  пластикові горщики,  грунт, спеціальну офольговану плівку, рулони з офольгованого  паперу, десять електричних ламп, сім з яких зі спеціальною  вентиляційною системою.  Після чого змайстрував в приміщенні будинку АДРЕСА_1   спеціальне приміщенні для вирощування  рослин коноплі в закритому приміщенні. Вказані дії  ОСОБА_1   були кваліфіковані  за ч.3 ст. 313 КК України.
08.02.2024 року вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано невинуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.310 та ч.3 ст.313 KK України та виправдано, у зв`язку із недоведеністю, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим.
Зазначений вирок суду, в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувався, набрав законної сили 12 березня 2024 року.
Позивач вказував, що він фактично був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності та перебував під кримінальним переслідуванням у статусі підозрюваного (обвинуваченого) за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 та ч. 3 ст. 313 KK України на протязі 104 (сто чотири) повних місяці, а саме: з 09 липня 2015 року по 12 березня 2024 року, що позбавляло його можливості вести нормальний та звичний спосіб життя.
Враховуючи те, що вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.02.2024року його визнано невинуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 та ч. 3 ст. 313 KK України та виправдано у зв`язку з недоведеністю участі обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, визнання його підозрюваним (а в подальшому обвинуваченим) було незаконним та таким, що призвело до заподіяння йому моральної шкоди, а саме: страждань, котрі постійно він відчував під час перебування у статусі підозрюваного (обвинуваченого), що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок i бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, погіршення його ділової репутації та інших негативних наслідків морального характеру, а тому розмір моральної шкоди, яка йому була нанесена, позивач оцінює в 832 000,00 грн із розрахунку 8000грн за кожний місяць незаконного кримінального переслідування у статусі підозрюваного (обвинуваченого), що є тим мінімумом, який гарантований державою станом на день подання цього позову.
Увесь час, з липня 2015 року по березень 2024 року включно, він знаходився під тискомцієї  ситуації та душевного дискомфорту, тобто, не міг вести нормальне життя, був позбавлений можливості повноцінно комунікувати із друзями та колегами по роботі; відчував душевні страждання, яких зазнав у зв`язку з погіршенням стосунків з оточенням перед яким він - невинна людина, повинен був виправдовуватись, що не злочинець, а жертва непрофесійності правоохоронних органів; відчував душевні страждання, яких зазнав у зв`язку з тим, що вимушений був докладати додаткових зусиль для спростування незаконної підозри та обвинувачення, що були оголошені йому у злочинах, яких він насправді не вчиняв а саме: складати клопотання, подавати скарги, особисто приймати участь у судових засіданнях, користуватися правовою допомогою адвоката, виконувати обмеження, визначені судовим розглядом, регулярним призначенням судових засідань, що вимагало витрат його особистого часу та докладання певних зусиль;  відчував душевні страждання яких зазнав у зв`язку з тим, що протягом тривалого часу був позбавлений можливості вести звичайний для себе спосіб життя.
З урахуванням наведених обставин, позивач ОСОБА_2 просив суд стягнути з держави Україна шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь 832 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування і прокуратури. 
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шевчишина Романа Олеговича до Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції в місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури - задоволено.
Стягнуто з держави Україна шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 832 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування і прокуратури.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача Київської міської прокуратури Котляр Тетяна Михайлівна подада апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2024 року змінити, зменшивши розмір стягнення на користь позивача моральної шкоди за період перебування під слідством і судом до мінімально визначеного Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024рік».
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального прав, так як судом  не застосовано ч. 2 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», а саме: судом не визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим що, задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для відшкодування на користь позивача моральної шкоди у розмірі 832 000,00 грн.
Зазначає, що 09.07.2015рокупід час здійснення досудового розслідування у наступних кримінальних провадженнях, а саме: № 12015100010005244,                                  № 12015100010006229 та № 12015100010006407, які в подальшому були об`єднані в одне кримінальне провадження за № 12015100010005244, ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 3. ст. 310, ч. 3 ст. 313 КК України.
Запобіжний захід в рамках зазначеного кримінального провадження ОСОБА_1 не обирався.
Згідно  вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.02.2024 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 3. ст. 310, ч. 3 ст. 313 КК України та виправдано у зав`язку з недоведеністю, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим.
Вказане рішення суду прокурорами окружної прокураури, які підтримували публічне обвинувачення у суді, не оскаржувалось.
Право на відшкодування шкоди за рахунок держави встановлено ст. 56 Конституції України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статтями 1167 та 1176 ЦК України.
За ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Розмір мінімальної заробітної плати визначається законом України про Державний бюджет на відповідний рік.
Тобто, законом прямо передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.
Проте, оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62).
Вищевикладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, при цьому, визначений законом розмір - є мінімальним, який гарантований державою, а суд, виходячи із обставин конкретної справи може визначити і більший розмір відшкодування.
Вказує, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, у позивача виникло у 2024 році, у зв`язку з чим позивачем у цьому ж році подано позовну заяву про відшкодування завданої йому моральної шкоди.
Абзацом 3 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» визначено, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1 600 гривень.
Враховуючи, що позивач знаходився під слідством та судом понад 8 років, а саме (104 повних місяці), то відповідно до діючого на момент винесення рішення законодавства, у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 166 560,00 грн (104 місяців * 1600 грн +53,33 х 3 днів - 160).
При прийнятті рішення, суд першої інстанції виходив з розміру мінімальної заробітної плати який, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», становить 8 000 грн.
Проте, стягнута судом першої інстанції моральна шкода у розмірі 832 000 грн більша на 665 440 грнвід мінімально гарантованої суми, яка, як зазначалося вище, також є значною та вже достатньою для розумного задоволення потреб позивача, не відповідає вказаним принципам поміркованості та розумності, та суперечить сталій практиці Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами.
Ураховуючи викладене, сторона відповідача вважає, що розмір моральної шкоди, стягнутої судом першої інстанції, підлягає зменшенню до мінімально гарантованого розміру відшкодування, визначеного ч. 2 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» для обчислення виплат за рішеннями суду, який складає 1600 грн.
У відзиві на апеляційнускаргу представник позивача  ОСОБА_1  адвокат Шевчишин Роман Олегович просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2024 року - без змін.
Зазначає, що апелянтне врахував, що відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 зазначеного Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і впорядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. 
Моральна шкода підлягає майновому відшкодуванню з обрахуванням відповідно до тривалості періоду такого незаконного перебування під слідством (судом) з обов`язковою прив`язкою до мінімального розміру заробітної плати, оскільки це передбачено законом.
Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди проводиться у розмірі не менше однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Згідно з ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» мінімальна заробітна плата з 01 квітня 2024 року становить 8000 грн.
З підстав наведеного, завдана позивачу моральна шкода у зв`язку із безпідставним перебуванням його під слідством та судом, відшкодуванню із розрахунку мінімальної заробітної плати на час ухвалення судового рішення.
Зазначене також відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), а також правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду від 29.08.2019 року у справі № 522/12925/17-ц.
В судовому засіданні  представник  відповідача  Київської міської прокуратури  Котляр  Тетяна Михайлівна та представник відповідача  Головного управління Національної поліції у м.Києві Глущенко Оксана Миколаївна повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. 
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу - без задоволення.
Представник  Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про день та час  розгляду справи  служба повідомлена у встановленому порядку, участь свого представника в судовому засіданні не забезпечила, а тому апеляційний суд вважає можливим розглчяд справи у відсутності представника Державної казначейської служби України.
 Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скаргане підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 28 травня 2015 року слідчим Голосіївського РУ Головного управління MBC України в місті Києві Тишкун С.В. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за № 12015100010005244 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.310 KK України, на підставі надходження до чергової частини Голосіївського РУ рапорту оперуповноваженого  ОСОБА_3  про те, що 27.05.2015 року, приблизно о 22:00 годині, за адресою:  АДРЕСА_1 було затримано громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому, за вказаною адресою було проведено огляд та було виявлено 95 кущів рослин конопель, пакет з речовиною рослинного походження зеленого кольору, електроні ваги.
26 червня 2015 року слідчим Голосіївського РУ Головного управління MBC України в місті Києві Тараненком А.С., до Єдиного реєстру досудових розслідувань, внесені відомості за № 12015100010006229 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 KK України, за фактом надходження до чергової частини Голосіївського РУ рапорту оперуповноваженого Тараненком А.С. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 12015100010006229 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 KK України, за фактом надходження до чергової частини Голосіївського РУ рапорту оперуповноваженого ОСОБА_3 про те, що 27.05.2015 року, приблизно о 22:00 годині, за адресою: АДРЕСА_1 , було затримано громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому за вказаною адресою було проведено огляд та було виявлено 95 кущів рослин конопель, пакет з речовиною рослинного походження зеленого кольору, електроні ваги. Згідно висновку хімічної експертизи НДЕКЦ при УMBC України на ПЗЗ № 478 від 05.06.2015 року, надана на дослідження речовина рослинного походження зеленого кольору, рослинна маса, стебла, що вилучені 27.05.2015 за місцем мешкання    ОСОБА_1 , мають ботанічні ознаки коноплі, містить тетрагідроканабінол i є канабісом особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено. Maca канабісу (в перерахунку на cyxy речовину) становить 655,88 г.
30 червня 2015 року слідчим Голосіївського РУ Головного управління MBC України в місті Києві Тараненком А.С. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, внесені відомості за № 12015100010006407 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.313 KK України, за фактом надходження до чергової частини Голосіївського РУ рапорту оперуповноваженого  ОСОБА_3 про те, що 27.05.2015 року,  приблизно о 22:00 годині, за адресою: АДРЕСА_1 , було затримано громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому, за вказаною адресою було проведено огляд та було виявлено 95 кущів рослин конопель, пакет з речовиною рослинного походження зеленого кольору, електроні ваги.
28.05.2015 року здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням з його початку до завершення було доручено групі прокурорів прокуратури Голосіївського району міста Києва Дромбінському А.В. та                       Бондаренку М.В. 
28.05.2015 досудове розслідування вказаного кримінального провадження було доручено (відповідно до витягу з ЄРДР) слідчим Голосіївського РУ ГУ MBC України в місті Києві Тараненку А.С. та Козельському Ю.О.
09.07.2015   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальних провадженнях № № 12015100010005244, 12015100010006229 та 12015100010006407, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.310 та ч.3 ст.313 KK України.
21.07.2015 року на підставі постанови прокурора прокуратури Голосіївського району міста Києва Бондаренка М.В., кримінальні провадження за підозрою     ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були об`єднані в одне провадження, якому присвоєно єдиний № 12015100010005244.
28 серпня 2015 року слідчим СВ Голосіївського РУ ГУ MBC Україні в місті Києві старшим лейтенантом Козельським Ю.О. , був складений обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12015100010005244 від 28.05.2015, який в той же день затверджено прокурором прокуратури Голосіївського району міста Києва юристом 3го класу Бондаренком М.В. та спрямовано до Голосіївського районного суду міста Києва.
05.10.2015 року, під час підготовчого судового засідання, на обговорення колегією суддів Голосіївського районного суду м.Києва було поставлено питання про підсудність зазначеного кримінального провадження. Незважаючи на заперечення прокурора та сторони захисту, колегією суддів  було постановлено ухвалу  про напрвлення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 12015100010005244 відносно ОСОБА_1 , обвинуваченого за ч.2 ст.309, ч.2 ст.310 та ч.3 ст.313 KK України до Апеляційного суду міста Києва для вищначення підсудності  даного кримінального провадження в порядку  ст.ст. 34, 134 КПК України.
Апеляційний суд, в свою чергу, звернувся із поданням до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ про направлення кримінального провадження для розгляду по суті до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
29.10.2015 року Вищий спеціалізований суд України задовольнив подання Апеляційного суду м.Києва та направив кримінальне провадження для розгляду  по суті до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
08.02.2024 року  вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано невинуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.310 та ч.3 ст.313 KK України та виправдано, в зв`язку із недоведеністю, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим. 
Зазначений вирок суду, в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувався, набрав законної сили 12 березня 2024 року.
Отже, 09 липня 2015 року позивача було притягнуто до кримінальної відповідальності шляхом набуття процесуального статусу підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.310 та ч.3 ст.313 KK України у кримінальному провадженні № 12015100010005244 від 28.05.2015, а в подальшому - статусу обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні.
Таким чином, позивача було притягнуто до кримінальної відповідальності та останній перебував під кримінальним переслідуванням у статусі підозрюваного (обвинуваченого) за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 та ч. 3 ст. 313 KK України на протязі 104 (сто чотири) повних місяці, а саме - з 09 липня 2015 року по 12 березня 2024 року.
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.02.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано невинуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 та ч. 3 ст. 313 KK України та виправдано у зв`язку з недоведеністю участі обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, визнання його підозрюваним (а в подальшому обвинуваченим) було незаконним.
Задовольняючи позовні вимоги  ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції в місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, суд першої інстанції посилався на те, що позивач перебував під слідством і судом протягом періоду 104 місяці, що починається з моменту повідомлення його про підозру у вчиненні злочину (09 липня 2015 року) та закінчується днем набрання законної сили виправдувальним вироком суду, який у цій справі настав 12 березня 2024 року.
Право на відшкодування моральної шкоди позивач набув на підставі виправдувального вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області, яким   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано невинуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.310 та ч.3 ст.313 KK України та виправдано, в зв`язку із недоведеністю, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим. Зазначений вирок суду в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувався, набрав законної сили 12 березня 2024 року. 
Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати, що діє під час розгляду справи (8000 грн. з квітня 2024 року відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»), та тривалість перебування під слідством і судом (104 місяці), мінімальний розмір компенсації моральної шкоди становить                   832 000 грн (8000 х 104 = 832 000), і цей гарантований державою розмір моральної шкоди слід стягнути на користь позивача.
На переконання суду першої інстанції, цей мінімальний визначений законом розмір завданої моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості, обсягу заподіяної позивачу шкоди, глибині та тривалості моральних страждань, пов`язаних із перебуванням під слідством і судом, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, погіршення та позбавлення його можливості реалізації своїх звичок і бажань, інших негативних наслідків морального характеру.
Суд апеляційної інстанції в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2024 року відповідає.
Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.  
Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що на базі положень статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод створено самостійне право потерпілого від арешту або затримання на відшкодування шкоди.
Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного   пакту про громадянські та політичні права, статті 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, частини п`ятої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.
Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в статтях 1167, 1176 ЦК України.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом,      виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Законувипадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у редакції, чинній на час розгляду справи, установлено з 01 січня 2024 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 01 січня - 7 100 грн, а з 01 квітня - 8 тис. грн.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, «відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18, зроблено висновок про те, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього  питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження                № 14-298цс18, «розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження».
У справі, яка апеляційним судом переглядається, суд попершої інстанції, вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, правильно виходив із того, що позивач перебував під слідством і судом протягом періоду 104 місяці, що починається з моменту повідомлення його про підозру у вчиненні злочину (09 липня 2015 року) та закінчується днем набрання законної сили виправдувальним вироком суду, який у цій справі настав 12 березня 2024 року.
Зазначене призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, внаслідок чого позивачу було завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої він набув на підставі набрання законної сили виправдувальним вироком суду відносно нього.
З урахуванням засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованих та законних висновків про наявність правових підстав  для стягнення з держави Україна на користь позивача моральної шкоди у розмірі 832 000 грн, який судом першої інстанції визначений з урахуванням усіх обставин справи, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» на момент відшкодування (8 тис. грн).
Доводи апеляційної скарги про те, що при обчисленні розміру моральної шкоди необхідно виходити із частини другої статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1 600 грн, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Аналізуючи релевантну судову практику Верховного Суду під час розгляду справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, можна дійти висновку, що Верховний Суд неодноразово роз`яснював про необхідність застосування «мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду», «виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом», «мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування», а тому при вирішенні указаної справи необхідно виходити із установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, визначеної на час розгляду справи.
Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 761/22531/23 (провадження № 61-7724св24), від 08 жовтня 2024 року у справі № 333/2527/22 (провадження № 61-7696св24), від 21 жовтня 2024 року у справі № 490/7139/23 (провадження № 61-8406св24), від 15 листопада 2024 року у справі                 № 336/2137/23 (провадження № 61-9291св24), від 19 грудня 2024 року у справі                      № 488/2561/21 (провадження № 61-8267св24).
Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено можливість запровадження Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду.
Конституційний Суд України у своїх Рішеннях: від 09 липня 2007 року                        № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року                        № 3-р/2020, від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 неодноразово наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.
Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах. Зміни у вказаний Закон не вносились.
Отже, стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у частині визначення розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1 600,00 грн, не підлягає застосуванню під час вирішення спору у цій справі.
Такі висновки про застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 524/6017/22 (провадження № 61-13387св24).
Враховуючи, що спір у цій справі вирішено судом першої інстанції 22 листопада 2024 року, для визначення розміру моральної шкоди підлягає застосуванню розмір мінімальної заробітної плати, встановленої частиною першою статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 01 січня 2024 року мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 01 січня - 7 100,00 грн, з 01 квітня - 8 000,00 грн;  у погодинному розмірі: з 01 січня - 42,6 грн, з 01 квітня - 48,00 грн.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що  ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом з 09 липня 2015 року і до 12 березня 2024 року, тобто 104 місяці, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з держави Україна  на користь позивача розміру відшкодування моральної шкоди у розмірі                            832 000  грн  (8000 Х 104 = 832 000). 
Отже, вирішуючи питання розміру моральної шкоди, судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права, у тому числі статтю 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік», що спростовує доводи апеляційної скарги.
Суд першої інстанції зробив вірний висновок про наявність у  ОСОБА_1  права на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства та прокуратури, відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодування правильно обчислено судом.
Зроблені судом першої інстанції висновки по суті вирішення спору узгоджуються з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України) від 25 вересня 2024 року у справі № 761/22531/23, провадження № 61-7724св24, від 08 жовтня 2024 року у справі № 333/2527/22, провадження № 61-7696св24, від 21 жовтня 2024 року у справі № 490/7139/23, провадження № 61-8406св24, від 15 листопада 2024 року у справі № 336/2137/23, провадження № 61-9291св24, від 19 грудня 2024 року у справі                        № 488/2561/21, провадження № 61-8267св24, від 05 березня 2025 року у справі                     № 166/789/24, провадження № 61-14883св24. Отже, судова практика Верховного Суду з указаного питання є сталою та сформованою.
Доводи апеляційної скарги про те, що присуджена судом першої інстанції моральна шкода є значно завищеною для розумного задоволення потреб позивача,  колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості,  розмір присудженої позивачу моральної шкоди в сумі 832 000 грн визначений на рівні  мінімальної суми, так як обчислений за 104 місяці перебування під слідством та судом, з урахуванням  мінімальної заробітної плати у розмірі 8000,00 грн. відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та не призводить до його збагачення.
Помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, фактам та обставинам справи, оскільки оскаржуване рішення про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу прийнято на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були надані до суду у визначеному процесуальним законом порядку та були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від                   9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Таким чином, доводи, викладені представником відповідача Київської міської прокуратури - Котляр Тетяною Михайлівною в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що  рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2024 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача Київської міської прокуратури - Котляр Тетяни Михайлівни.
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу представника відповідача Київської міської прокуратури - Котляр Тетяни Михайлівни залишено без задоволення, а судові рішення без змін, тому розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу представника відповідача Київської міської прокуратури - Котляр Тетяни Михайлівни залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

 
Головуючий:                                       Судді: