ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 686/16496/24
Провадження № 22-ц/820/683/25

Хмельницький апеляційний суд у складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М., 
секретар судового засідання – Кошельник В.М.,
за участю: апелянта – ОСОБА_1 ,
представника апелянта – адвоката Шевчишина М.Є.,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/16496/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Шевчишиним Максимом Євгеновичем, на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2025 року, в складі судді Васільєва С.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Хмельницької міської ради, виконавчий комітет Красилівської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
В червні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у шлюбі із ОСОБА_2 , від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син - ОСОБА_3 . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідачка проживає окремо, а їхня спільна дитина ОСОБА_3 проживає з позивачем. Спорів стосовно місця проживання дитини ніколи не було, відповідачка не заперечувала, що дитина буде проживати з позивачем. За весь час окремого проживання ОСОБА_2 життям дитини не цікавилась, не піклувалась про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчання, не телефонувала йому, не виявляла бажання спілкуватись з дитиною та брати участь у його вихованні, не допомагала фінансово. При цьому, позивачем ніколи не створювались перешкоди у спілкуванні дитини з матір`ю. Всі умови для проживання та розвитку дитини забезпечуються виключно батьком та бабусею дитини ОСОБА_4 . 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду мотивоване тим, що позбавлення батьківських прав відповідачки не сприятиме захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування, не відповідатиме інтересам дитини. Суд також погодився із висновком органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки уповноваженим органом не встановлено відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, також судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема те, що відповідачка з сином не проживає, не бере участі у його вихованні та забезпеченні, дитина не отримує від матері жодної допомоги для морального та фізичного розвитку. Син ОСОБА_3 наразі проживає разом із батьком та бабусею ОСОБА_4 . Відповідачка життям дитини ніколи не цікавилась, не телефонувала, не виявляла бажання спілкуватись з дитиною та брати участь у його вихованні, не допомагала фінансово. Всі умови для проживання та розвитку дитини забезпечуються виключно батьком та бабусею дитини. При цьому, відповідачка є особою працездатного віку, без жодних захворювань, здатна надавати допомогу дитині, забезпечувати необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням. Крім того, на засіданні з питань захисту прав дитини малолітній син ОСОБА_3 пояснив, що вже два роки не бачив матір, оскільки вона вживала алкоголь, зі святами і днем народження вона його не вітала. На теперішній час син навчається у 5-му класі, а мати близько 4-х років не приходила до школи, не цікавилась його навчанням. Вказані обставини підтверджують свідоме та систематичне нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, враховуючи, що позивач ніколи не був проти побачень сина з матір`ю. Про небажання відповідачки виконувати свої обов`язки щодо виховання дитини свідчить також її письмова згода про позбавлення батьківських прав.
Процесуальні дії апеляційного суду
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 14 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 14 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено справу до розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник апелянта ОСОБА_1 – адвокат Шевчишин М.Є. вимоги апеляційної скарги підтримали з підстав, наведених в апеляційній скарзі.
Відповідачка ОСОБА_2 про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлена, в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування: виконавчий комітет Хмельницької міської ради, виконавчий комітет Красилівської міської ради Хмельницької області про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлені, представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлений, представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.
Заслухавши пояснення апелянта та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина
Встановлені фактичні обставини справи 
Встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , батьками якого є   ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження  серії НОМЕР_1 , виданого 04 вересня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місті Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2019  у справі №686/1847/19 розірвано шлюб, укладений 01 серпня 2014 року в   відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області   між   ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис №1340.
Відповідно до акту управляючої муніципальної компанії «Проскурівська» від 02 квітня 2024 року її учасники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтверджують, що ОСОБА_3 не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживає з 2014 року по теперішній час. Окрім того, разом з ним проживає батько ОСОБА_1 та бабуся ОСОБА_4 .
Згідно з листом відокремленого підрозділу громадської організації «Всеукраїнська федерація військово-спортивних багатоборств» у Хмельницькій області  від 29 квітня 2024 року ОСОБА_3 відвідує тренування в даному підрозділі. ОСОБА_2 у виховані дитини участі не приймає, батьківські збори та спортивні заходи згідно з планом-календарем дитини не відвідує. Всі обов`язки по вихованню дитини виконують батько ОСОБА_7 або бабуся ОСОБА_4 .
Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради «Про погодження з рекомендаціями комісії з питань захисту прав дитини та подання висновків органу опіки та піклування» від 14 листопада 2024 року №1694 вирішено погодитися з рекомендаціями комісії з питань захисту прав дитини про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 15 листопада 2024 року №2881/01-31 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обстежено житлово-побутові умови дитини, вони належні. Не обстежено умови проживання матері, оскільки за інформацією служби у справах дітей Красилівської міської ради за вказаною у позовній заяві адресою провести обстеження умов сім`ї не було можливості у зв`язку з відсутністю будь-кого в будинку. 
05 квітня 2024 року  ОСОБА_2 написала заяву, яка посвідчена державним нотаріусом та зареєстрована в реєстрі за №3-461, про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Статтею 51 Конституції України визначено, що ьл сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частинами 1, 2, 4 статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно з частинами другою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. 
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13).
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17.
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом, посилався на те, що відповідачка ОСОБА_2 не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться сином, тобто взагалі не виконує батьківські обов`язки, що є достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав. Позивач наполягає на тому, що відповідачка самоусунулась від виконання покладених на неї батьківських обов`язків щодо виховання дитини, і така поведінка є винною. 
Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання нею батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення її батьківських прав, покладено на позивача. 
Всупереч наведеним положенням ЦПК України позивач не надав доказів на підтвердження наявності підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 .
 При цьому, відсутні також докази того, що відповідачка зловживає алкоголем чи вживає наркотичні засоби, притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків, застосувала насильство щодо дитини чи негативно впливає на її духовний та фізичний розвиток.
Неактивність або певна бездіяльність відповідачки, як матері (зокрема, представник позивача звертав увагу на те, що у висновку органу опіки та піклування вказано про те, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_3 сказав, що 2 роки не бачив матір, за його словами, вона вживала алкоголь, тому він не хотів до неї йти; раніше він ходив до неї, ночував; зі святами і днем народження вона його не вітає; до школи мати до нього приходила ще тоді, коли він навчався у першому класі), з урахуванням наведеного вище, є недостатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Той факт, що на даний час відповідач проживає окремо від дитини, не свідчить безумовно про те, що мати дитини не бажає брати участь у її утриманні та вихованні.
Позивач також не обґрунтував, в чому полягає захист інтересів дитини при позбавленні відповідача батьківських прав, і яким чином це сприятиме захисту таких інтересів.
Відомості, які зазначені у листі відокремленого підрозділу громадської організації «Всеукраїнська федерація військово-спортивних багатоборств» у Хмельницькій області  від 29.04.2024 про те, що позивач відвідує тренування сина в даному підрозділі, за умови проживання дитини з ним, свідчать лише про виконання позивачем, як батьком, своїх батьківських обов`язків щодо розвитку дитини. 
Водночас, ці обставини не можуть стверджувати, що мати умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, зазначення у такому листі, що ОСОБА_2 у виховані дитини участі не приймає, жодним чином не мотивоване.
Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збігом життєвих обставин, які склалися навколо неї.
В матеріалах справи також відсутні докази того, що відповідачка притягувалась до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла насильство щодо до неї тощо. 
Суд, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
Судом не встановлено, що відповідачка є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з матір`ю сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі №722/225/23.
Судом апеляційної інстанції інстанції було заслухано думку малолітнього ОСОБА_3 який пояснив, що мати не приймає участі в його вихованні, не цікавиться його життям, не спілкується та не навідує його.
У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
При цьому, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі №932/2483/21).
Наданий висновок органу опіки та піклування, оцінений судом у сукупності з іншими доказами, підтверджує відсутність будь-яких правових підстав для застосування крайнього заходу впливу – позбавлення батьківських прав.
Тому, колегія суддів також погоджується із висновком органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки уповноваженим органом не встановлено відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батька батьківських прав.
Щодо посилань апелянта про визнання відповідачкою позовних вимог та не заперечення проти позбавлення її батьківських прав, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною 1 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує /судовий розгляд.
Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову (постанови Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі №675/2136/19, від 29 листопада 2023 року у справі №607/15704/22).
Колегія суддів зазначає, що заява відповідачки, в якій вона відмовлялася від батьківських прав на дитину та визнавала позов про позбавлення її батьківських прав, не може слугувати підставою для задоволення позову, з огляду на те, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства (частина 3 статті 155 СК України) та не відповідає інтересам дитини.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22.
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (постанови від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17, від 23 грудня 2020 року у справі №522/21914/14).
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (постанова Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі №553/3035/22).
За встановлених обставин у цій справі та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, правильно виходив із того, що позбавлення відповідачки батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачем не доведено. 
Колегія суддів також зазначає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Натомість, необґрунтоване та передчасне (за відсутності підстав застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2024 року у справі №344/1107/23.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.
З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, є обґрунтованим та доводами апеляційної скарги не спростований.
Рішення суду першої інстанції  відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи.

Висновки суду апеляційної інстанції 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає. 

Судові витрати
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Шевчишиним Максимом Євгеновичем, залишити без задоволення.
Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 06 червня 2025 року.

Судді Т.В. Спірідонова
Р.С. Гринчук
А.М. Костенко