ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4485/25 Справа № 203/328/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,
суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,
за участі секретаря судового засідання – Драгомерецької А.О.,

Учасники справи:
скаржник:  ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Григорчук Павло Васильович, Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк»,
розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2025року, головуючий у суді першої інстанції Католікян М.О., –
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У січні 2025року ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на рішення приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Григорчука Павла Васильовича, заінтересована особа – Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» (далі – АТ «ПУМБ»).
Скарга обґрунтовувалась тим, що з 06 травня 2021року у провадженні приватного виконавця перебуває виконавче провадження № 65329945 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 09 листопада 2012року Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 179 699,23грн та витрат по сплаті судового збору в розмірі 3 219,00грн.
Скаржник вказував, що він довідався про те, що приватний виконавець звернувся до суду з заявою про видачу йому дубліката виконавчого листа у вказаному виконавчому провадженні, проте ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2024року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2024року,у задоволенні поданої заяви було відмовлено.
На думку скаржника, вчинення виконавчих дій без оригіналу виконавчого документа є незаконним.
Ураховуючи викладене, скаржник заявив вимоги про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Григорчука П.В. про відкриття виконавчого провадження № 65329945 від 06 травня 2021року, а також скасування арештів, накладених в рамках вказаного виконавчого провадження.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2025року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Висновки суду першої інстанції ґрунтувались на тому, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 06 травня 2021року винесена приватним виконавцем Григорчуком П.В. з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Суд також вказав, що з 2022року місто Маріуполь Донецької області окуповане російською федерацією, а отже матеріали виконавчого провадження, як і оригінал виконавчого документа, на підставі якого його було відкрито, вважаються безповоротно втраченими. При цьому факт окупації є загальновідомим і не підлягає додатковому доведенню у цій справі.
Суд виснував, що для відновлення виконавчого провадження чи його матеріалів виконавець використовує відомості автоматизованої системи виконавчого провадження про винесені постанови та інші документи виконавчого провадження, інформацію та документи, одержані ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги
19 лютого 2025року ОСОБА_1 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2025року.
В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування ухвали та про задоволення його скарги. 
Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд першої інстанції належним чином не обґрунтував в оскаржуваній ухвалі відмову у задоволенні скарги. Стверджує, що у приватного виконавця відсутній оригінал виконавчого листа № 0520/7927/2012, виданий 09 листопада 2012року, що унеможливлює здійснення ним виконавчих дій.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу, приватний виконавець Григорчук П.В. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, через те, що обставини якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.
Надходження апеляційних скарг до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2025року витребувано з Кіровського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу; та 06 березня 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2025року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2025року.
24 березня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду на 12?? год 08 квітня 2025року.
Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами.
09 листопада 2012року Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області у цивільній справі № 0520/7927/2012 було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 179 699,23грн та витрат по сплаті судового збору в розмірі 3 219,00грн /а.с.50/.
06 травня 2021року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Григорчуком П.В.на підставі виконавчого листа № 0520/7927/2012, виданого 09 листопада 2012року Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області, була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 65329945 /а.с.8,9/.
20 травня 2024року приватний виконавець звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про видачу дубліката виконавчого листа у виконавчому провадження № 65329945 /а.с.10-15/.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2024року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2024року,заяву приватного виконавця про видачу дубліката виконавчого листа було залишено без задоволення /а.с.16-27/.
19 грудня 2024року боржник звернувся до приватного виконавця з заявою про закінчення виконавчого провадження № 65329945, обґрунтувавши її тим, що матеріали виконавчого провадження не містять оригіналу виконавчого документа /а.с.28,29/.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами, вважав, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 06 травня 2021року винесена приватним виконавцем Григорчуком П.В. з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, – і за її межами.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012року № 11-рп/2012).
Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень – складовою права на справедливий судовий захист.
Згідно статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Згідно з частиною третьою статті 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».
Так, у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною першою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до Розділу ХV Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012року № 512/5 (далі – Інструкція), за заявою сторони виконавчого провадження або з ініціативи виконавця відновленню зокрема підлягають виконавче провадження, виконання за яким здійснювалось на тимчасово окупованій території (пункт 1).
Згідно пункту 2 Інструкції у заяві повинно бути зазначено, про відновлення якого саме виконавчого провадження просить сторона виконавчого провадження, реквізити виконавчого документа, сторони виконавчого провадження, їх місце проживання чи місцезнаходження (у разі наявності вказаної інформації у сторони виконавчого провадження), обставини втрати матеріалів виконавчого провадження (перебування виконавчого провадження на тимчасово окупованій території), поновлення яких саме документів сторона вважає необхідним, для якої мети необхідне їх поновлення.
Виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони можуть звернутися до суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, за видачею дубліката виконавчого документа. Якщо відповідно до заяви боржника виконавче провадження, виконання за яким здійснювалось на території, на якій ведуться (велися) активні бойові дії або тимчасово окупованій, інформація про які міститься в Переліку, необхідно відновити у зв`язку з наміром боржника виконати рішення або необхідністю припинення заходів примусового виконання рішень, таке виконавче провадження може бути відновлено без дубліката виконавчого документа (пункт 3 Інструкції).
Відповідно до пункту 4 Інструкції виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього дубліката виконавчого документа (крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 3 цього розділу) виносить постанову про відновлення втраченого (знищеного) виконавчого провадження і не пізніше наступного дня надсилає її стягувачеві та боржникові.
Для відновлення виконавчого провадження чи його матеріалів виконавець використовує відомості автоматизованої системи виконавчого провадження про винесені постанови та інші документи виконавчого провадження, інформацію та документи, одержані ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження (пункт 6 Інструкції).
Відновлене виконавче провадження підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом (пункт 7 Інструкції).
Отже, наведені вище норми закону встановлюють умови для відновлення втраченого виконавчого провадження, до яких зокрема належать виконавчі провадження, виконання за яким здійснювалось на тимчасово окупованій території та вказують про можливість відновлення виконавчого провадження без дубліката виконавчого документа.
Враховуючи вимоги пункту 4 Розділу ХV Інструкції виконавець може прийняти постанову про відновлення втраченого (знищеного) виконавчого провадження тільки після надходження до нього дубліката виконавчого документа (крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 3 цього розділу), що в свою чергу зумовлює виконання відновленого виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом.
Отже, з урахуванням того, що виконавчий документ перебував на примусовому виконанні до моменту його втрати за відсутності вини стягувача, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що приватний виконавець позбавлений права здійснювати виконавчі дії у виконавчому провадженні № 65329945 за відсутності у нього оригіналу виконавчого листа № 0520/7927/2012, виданого 09 листопада 2012року, оскільки відновлення приватним виконавцем матеріалів втраченого виконавчого провадження, у тому числі, шляхом використання ним відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження можливе і без дубліката виконавчого документа.
Фактично викладені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Оскільки на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 06 травня 2021року приватним виконавцем не порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження», підстави для визнання її протиправною та скасування відсутні, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2025року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 08 квітня 2025року.

Судді: