ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/4265/16-ц  Номер провадження 22-ц/814/1240/25	Головуючий у 1-й інстанції ФАДЄЄВА С. О.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах: головуючого – судді Карпушина Г.Л.; суддів Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -
   розглянувши у  відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Гонтар Валерія Миколайовича на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 листопада 2024 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності та стягнення коштів,-
                                                        В С Т А Н О В И В:
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому із урахування уточнених та збільшених вимог просив встановити юридичний факт проживання однією сім`єю з лютого 2003 року без державної реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати об`єктом спільної власності подружжя земельну ділянку площею 0,1221 га, кадастровий номер 2611092001:22:002:1074 за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль «Toyota Highlander JTEE S42AX02202468», д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль «Toyota Avensis», кузов НОМЕР_2 , одноквартирний будинок по вул. Софіївська 55/35 у м. Кременчуці, земельну ділянку за цією ж адресою та визнати за ним право власності на частину зазначеного майна. Також просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь частину вартості автомобіля «Toyota Highlander JTEE», НОМЕР_3 », д.н.з. НОМЕР_1 , та частину вартості автомобіля «Toyota Avensis», кузов НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_4 , та врахувати при розподілі зобов`язання перед ПАТ «Дельта Банк», обсяг яких на дату розгляду справи слід витребувати від третьої особи.
В обгрунтування позову вказував, що він та ОСОБА_2 у 2003 році вирішили створити сім`ю та почали з цією метою мешкати разом. У сторін був спільний бюджет, кожен вкладав у сім`ю плоди своєї праці, кожен мав сімейні права та обов`язки. Внаслідок фактичних шлюбних відносин у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Вказував, що відповідачка не заперечувала факту спільного проживання однією сім`єю із ОСОБА_1 протягом строку, вказаного у позові та вважала майно, придбане у цей період, спільною сумісною власністю. 
    У 15.08.2016 року сім`я розпалася. За  час  спільного  сумісного проживання та перебування у фактичних шлюбних відносинах було придбано наступне майно: земельна ділянка площею 0,1221 га, кадастровий номер 2611092001:22:002:1074 за адресою:    АДРЕСА_1 , автомобіль «Toyota Highlander JTEE S42AX02202468», д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль «Toyota Avensis», кузов НОМЕР_2 , одноквартирний будинок по вул. Софіївська 55/35 у м. Кременчуці, земельну ділянку за цією ж адресою. 
Зазначає, що вказане майно є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому слід визнати за ним право власності на частину цього майна та враховуючи те, що транспортні засоби без його згоди були незаконно реалізовані ОСОБА_2 наявні підстави для стягнення з неї частини вартості автомобілів.
13.02.2017 відповідач ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 . 
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.07.2021, яку залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 17.11.2021 та постановою Верховного Суду від 04.12.2022, позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності - залишено без розгляду.
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності та стягнення коштів задоволено частково.
Поділено спільне сумісне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках, по частці за кожним, право власності на наступне майно: земельну ділянку площею 0,1221 га, кадастровий номер 2611092001:22:002:1074, за адресою: Івано-Франківська область, с. Паляниця; квартиру АДРЕСА_1 , одноквартирний будинок по АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 628 кв.м., що становить 0,0628 га, кадастровий номер 5310436100: 08:005:0440, за адресою : АДРЕСА_2 .
У задоволенні інших вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 2422,40 грн. судового збору на користь держави.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7842,85 грн. сплаченого судового збору.
Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Гонтар В.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просив рішення районного суд в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що за час перебування у фактичних шлюбних відносинах сторонами було придбано в тому числі, два автомобіля: «Toyota Highlander JTEE S42AX02202468», д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль «Toyota Avensis», кузов НОМЕР_2 , які ОСОБА_2 без згоди апелянта продала невідомим особам, а тому вважає, що має право на половину їх вартості.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині, відповідно до ст. 367 ЦПК України  не переглядається.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. На момент розгляду справи сторони по справі та інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.
       Колегія суддів, не знайшла підстав для задоволення клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, оскільки дане клопотання подано повторно, з представником позивача заздалегідь узгоджувалася дата час судового розгляду, а тому його вибір на користь інших справ, по яких він бере участь, не виправдовує його дій та не може вважатися поважною підставою для відкладення розгляду справи. 
Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи суді першої інстанції на підставі досліджених доказів у їх сукупності суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали однією сім"єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2005 року по серпень 2016 року.
           Районним судом також встановлено, що за час спільного проживання  сторонами було придано наступне майно: земельна ділянка площею 0,1221 га, кадастровий номер 2611092001:22:002:1074 за адресою:    АДРЕСА_1 , одноквартирний будинок по АДРЕСА_2 , земельну ділянку за цією ж адресою та задовольнив позовні вимоги в цій частині.
Рішення в цій частині не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо поділу кредитних зобов`язань та стягнення частини вартості за автомобілі: «Toyota Highlander JTEE S42AX02202468», д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль «Toyota Avensis», кузов НОМЕР_2 , районний суд виходив з того, що не надано належних доказів, які б дозволили встановити час придбання спірних автомобілів, а відтак і не доведено, що вони придбані в період проживання однією сім`єю сторін. Окрім того не доведено розміру кредитного зобов`язання, а тому відсутні підстави для задоволення вказаних вимог.
Колегія суддів погоджується із висновком районного суду щодо відсутності підстав для поділу кредитних зобов`язань оскільки сторонами не надано самого кредитного договору, та не було заявлено клопотання про витребування доказів щодо наявності та розміру заборгованості, а тому відсутні підстави для задоволенні вказаної вимоги.
Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком районного суду щодо відмови в задоволенні вимог щодо стягнення компенсації за спірні автомобілі з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої  статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Таким чином, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них майнових прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19).
Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом
Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.
Нормами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 6972 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.
До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).
Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
За системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.
Із матеріалів прави вбачається та не заперечувалося сторонами у справі що за час спільного проживання було придбано два автомобілі: «Toyota Highlander JTEE S42AX02202468», д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль «Toyota Avensis», кузов НОМЕР_2 .
Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Згідно повідомлення територіального сервісного центру № 5342 від 25.01.2017 року вбачається, що відповідно до регіональної бази даних МС «Автомобіль», підсистеми НАЮ Єдиного державного реєстру МВС станом на 30.08.2016 року за ОСОБА_2 було зареєстровано два автомобіля:
-«Toyota Highlander JTEE S42AX02202468», д.н.з. НОМЕР_1 – 10.09.2016 року знятий з обліку реєстрації 10.09.2016 року;
-автомобіль «Toyota Avensis», кузов SBIBR56L10E223782 -09.09.2016 року перереєстрований на нового власника.
Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що спірні автомобілі, які були відчужені відповідачем без згоди позивача, набуті за час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц,провадження №61-9018сво18, Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 483/812/19, провадження №61-20774св19.
Відповідно до «Висновку експерта 2909/1721 по судовій автотоварознавчій експертизі щодо визначення середньої ринкової вартості КТЗ» від 31.07.2023 року складеного судовим експертом Балинським Є.О., визначена середня ринкова автомобілів: Toyota Highlander JTEE S42AX02202468», д.н.з. НОМЕР_1 на дату подачі позову становить 313526,92 грн, «Toyota Avensis», кузов НОМЕР_2 - на дату оцінки становить 823640,78 грн. Досліджувальна частина даного висновку експерта, зміст якої не оскаржувався сторонами по справі, містить чіткі дані про те, що автомобіль  «Toyota Highlander JTEE S42AX02202468», д.н.з.  НОМЕР_1 , є 2012 року випуску, а автомобіль «Toyota Avensis», кузов НОМЕР_2  д.н.з.  НОМЕР_5 , 2007 року випуску.
Отже, на підставі належно оцінених доказів, поданих сторонами, колегія суддів приходить до висновку, що спірні автомобілі були спільною сумісною власністю сторін, проте відповідач відчужила автомобілі без згоди позивача, у зв`язку із чим на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірних транспортних засобів. При цьому стороною відповідачки не спростовано вартість автомобілів, яка зазначена в автотоварознавчій експертизі, тому суд берез за основу дану експертизу при визначенні суми компенсації.
Враховуючи викладене, слід визнати спільною сумісною власністю та поділити спільне сумісне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках, право власності на спірні автомобілі та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 568583,85 грн. компенсації 1/2 частини вартості спірних автомобілів.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну  скаргу задоволено частково, слід стягнути з ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  6000 грн. судового збору.
Окрім того слід достягнути з ОСОБА_2 недоплачений при подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 823 грн.
Щодо витрат за проведення автотоварознавчої експертизи слід зазначити наступне.
Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Частинами 2 та 8 статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: уразі задоволення позову - на відповідача; уразі відмовив позові-на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Із матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено за проведення експертизи у розмірі 6691,44 грн, та оскільки дана експертиза враховувалася під час перегляду рішення районного суду в суді апеляційної інстанції наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6691,44 грн. витрат за проведення експертизи.
Керуючись ст.ст.367,375, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Гонтаря Валерія Миколайовича - задовольнити частково.
Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 листопада 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання об`єктом спільної власності двох автомобілів та стягнення компенсації їх частки - скасувати. 
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким поділити спільне сумісне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнавши в рівних частках, по частці за кожним, право власності на наступне майно: автомобіль Toyota Highlander JTEES42AX02202468», д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль «Toyota Avensis», кузов НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_5 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації вартості 1/2 частини автомобілів у розмірі 568583,85 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір розмірі 6000 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави недоплачений при подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 823 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 6691,44 грн.
В іншій частині рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 листопада 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 31 березня 2025 року.

Головуючий суддя : _________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ С.Б. Бутенко ____________________ О.І. Обідіна