КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року                                                                                                       місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 760/19662/24
номер провадження: 33/824/1288/2025
Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участюпредставника Київської митниці Держмитслужби Ніконова Германа Вікторовича, представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Волошина Ігоря Володимировича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про порушення митних правил за апеляційною скаргою представника Київської митниці Держмитслужби Келеберденка Валерія Віталійовича на постанову судді Солом'янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року,
В С Т А Н О В И В: 
Постановою судді Солом'янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року провадження відносно громадянина Ліванської Республіки ОСОБА_1 за ознаками порушення митних правил, передбачених ч.1 ст.483 Митного кодексу України (далі - МК України) закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Цією ж постановою вилучений відповідно до протоколу про порушення митних правил №0358/10000/24 від 02 травня 2024 року товар: дубові дошки не стругані з пород дуба Quercus robur, сухі, 3 сорт, загальна кількість 23 950 кг, 20 м.куб, вартість 446 992 грн 70 коп., повернуто власнику або уповноваженому ним представнику в установленому законом порядку.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник Київської митниці Держмитслужби Келеберденко В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Солом'янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року.  Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у порушенні митних правил, передбачених ч.1 ст.483 МК України та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі від 50 до 100% вартості товарів-безпосередніх предметів порушення митних правил на суму 446 992 грн 70 коп., з конфіскацією цих товарів.
Апеляційна скарга мотивована тим, що в діях директора товариства з обмеженою відповідальністю «Т-І-М» (далі - ТОВ «Т-І-М») ОСОБА_1 вбачаються ознаки порушення митних правил, передбачені ч.1 ст.483 МК України, а саме дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України шляхом надання митному органу як підстави для переміщення товарів документів (Invoice №43 від 20 лютого 2024 року; CMR №43 від 12 березня 2024 року), що містять неправдиві відомості щодо найменування товару та неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно УКТ ЗЕД.
Вказує, що у відповідності до Закону України «Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів» від 08 вересня 2005 року №2860-IV цей товар, з визначеним митним органом кодом 4403910000 згідно УКТ ЗЕД, заборонено до експорту за межі митної території України до 01 листопада 2025 року.
Захисник ОСОБА_1 - адвокат Волошин І.В. подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких вказав, що інспектор Київської митниці не довів, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, за наслідками чого постановою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року було закрито провадження відносно громадянина Ліванської Республіки Карім ОСОБА_2 , за ознаками порушення митних правил, передбачених ч.1 ст.483 МК України у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності               ОСОБА_1 , не з`явився, про місце і час судового засідання повідомлений апеляційним судом своєчасно в установленому законом порядку. Захисник ОСОБА_1 - адвокат Волошин І.В. вважав за можливе проводити розгляд апеляційної скарги за його відсутності.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника Київської митниці Держмитслужби Ніконова Г.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Волошина І.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та підтримав доводи, викладені у запереченнях на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи про порушення митних правил та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з положеннями ст.487 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
Завданнями провадження у справах про порушення митних правил, як це передбачено ст.486 МК України, є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.
Згідно з вимогами ст.ст.278, 280 КУпАП, ст.489 МК України суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вказані вимоги закону при розгляді протоколу про правопорушення митних правил щодо ОСОБА_1 , суддею першої інстанції дотримані у повному обсязі.
Судом першої інстанції встановлено, що 26 березня 2024 року до відділу митного оформлення №1 митного поста «Південний» Київської митниці, митним брокером ФОП ОСОБА_3 подано електронну митну декларацію типу ЕК10АА, якій присвоєно номер №24UA100230505691U2 на товар (графа 31) «Пиломатеріали необрізні без торцевих з`єднань з корою: Дубова дошка не стругана з пород дуба Quercus robur, суха, 3 сорт, терміни та визначення по ДСТУ 18288 та ДСТУ 2148-93. мікс розмір: 40(+2) х2500-3000(+100) х 110 -450 - 20 м3. Торговельна марка: нема даних, виробник: нема даних, країна виробництва: UА» та товаросупровідні документи на вказаний товар. Код товару згідно УКТЗЕД (гр. 33) 4407919000, вага нетто товару (графа 38) 23950,00 кг; фактурна вартість товару (гр. 42) 10520,00 Євро, що за курсом Національного банку України станом на 26 березня 2024 року (дата подачі до митного оформлення товару) становить 446 992 грн 70 коп.
Під час проведення перевірки відповідної митної декларації посадовою особою митного органу, на підставі застосування системи управління ризиками проведеного митного огляду товару, під час якого встановлено, що в оглянутих місцях товар являє собою необрізну дубову дошку з корою.
За результатами складено акт про проведення митного огляду №24UA100230505691U2.
Згідно висновку СЛЕД ДЕРЖМИТСЛУЖБИ від 05 квітня 2024 року №142000-3103-0041 надані на дослідження зразки є деревиною пласкої форми у вигляді дошки, розмірами (40±2) мм х (450±2) мм х (2900±2) мм. Вказаний товар представляє собою пиломатеріали необрізні (необрізні дошки) з породи дуба, суха, сорт 3. Результати дослідження проби товару не суперечать інформації заявленій в графі 31 МД від 26 березня 2024 року №24UA100230505691U2.
25 квітня 2024 року спеціалізованим підрозділом митниці винесено рішення про визначення коду товару КТ-UA100000-0145-2024, згідно якого змінено код товару за УКТ ЗЕД на - 4403910000 та змінено його описову частину.
02 травня 2024 року складено протокол відносно громадянин Ліванської Республіки ОСОБА_1 за ознаками порушення митних правил, передбачених ч.1 ст.483 МК України.
Суддею першої інстанції встановлено, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є громадянин Ліванської Республіки, українською мовою не володіє, своєю рідною мовою вважає арабську.
Також суддею першої інстанції встановлено, що під час складання протоколу про порушення митних правил Київською митницею перекладач не залучався, протокол та додані до нього матеріали не перекладались та не доведені до ОСОБА_1 на його рідній мові.
У зв`язку з викладеним, постановою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 27 вересня 2024 року протокол та додані до нього матеріали повернуто до Київської митниці для проведення додаткової перевірки для усунення вказаних у постанові недоліків.
Проте під час додаткової перевірки Київська митниця відповідних недоліків не усунула, зокрема протокол та додані до нього матеріали не були перекладені та не доведені до ОСОБА_1 на його рідній мові.
Таким чином Київська митниця не виконала вимоги постанови судді Солом`янського районного суду міста Києва від 27 вересня 2024 року.
Закриваючи провадження у даній справі, суддя першої інстанції виходив з того, що встановлені обставини виключають можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки допущені митним органом порушення його прав унеможливлюють встановити чи усвідомлює останній в чому його звинувачують, чи чітко розуміє, усвідомлює обставини і характер вчинення правопорушення.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод право кожного обвинуваченого на переклад мовою, якою володіє особа, розглядається як невід`ємна складова права на захист (параграф 3 ст.6 Конвенції).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) має усталену практику щодо розгляду справ із дотриманням права на допомогу перекладача як однієї зі складових прав обвинуваченого на захист у контексті дотримання права на справедливий судовий розгляд, що зафіксовано у декількох рішеннях цього Суду, зокрема: «В контексті права на справедливий судовий розгляд, гарантованого ст.6-3, підпункт (е), означає, що обвинувачений, який не розуміє мови, що використовується, або не розмовляє на ній, має право на безоплатну допомогу перекладача для письмового або усного перекладу всіх документів чи заяв по порушеній проти нього справі, що необхідні йому для розуміння того, що відбувається, та гарантувати його права» (Справа «Шабельник проти України», рішення від 19 лютого 2009 року).
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що жодних відомостей про участь перекладача під час складання даного протоколу не зазначено, а також відомості про те, що особа, що притягається до відповідальності, розуміє українську мову та послуги перекладача йому не потрібні. Не містять такої інформації і надані суду матеріали, зокрема, суду не доведено, що виклад протоколу на українській мові був повністю зрозумілий ОСОБА_1 , та те, що переклад такого йому був зроблений, що є порушенням законодавства та Конвенції в частині гарантій особи, яка притягується до відповідальності.
Разом з тим, доводи представника Київської митниці Держмитслужби про те, що ОСОБА_1 має тимчасову посвідку на постійне проживання в Україні, протягом 19 років проживає в ній, має нерухомість на території України та здійснює господарську діяльність, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки митним органом професійний перекладач залучений не був, що свідчить про недопустимість використання оформлення матеріалів про порушення митних правил щодо ОСОБА_1 у розумінні ст.251 КУпАП, що не може слугувати підтвердженням його вини в інкримінованому йому правопорушенні згідно з вказаним вище протоколом.
Апеляційний суд вважає, що службовими особами було істотно порушено та обмежено процесуальні права ОСОБА_1 , не виконано вимог щодо залучення перекладача під час складення протоколу (п. «а», «е» ч.3 ст.6 Конвенції), а саме: бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини правопорушення, висунутого проти нього, оскільки не залучено перекладача, який би належним чином міг здійснити переклад та проведення процесуальних дій у відповідності з чинним законодавством України.
Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року                                №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.
Дана позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського суду з прав людини. За змістом ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. У рішенні «Маліга проти Франції» від 23 вересня 1998 року, Європейський суд з прав людини визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення. Європейський суд з прав людини підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення. Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
За таких обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок судді першої інстанції про те, що допущені митним органом порушення прав ОСОБА_1 унеможливлюють встановити чи усвідомлює останній в чому його звинувачують, чи чітко розуміє, усвідомлює обставини і характер вчинення правопорушення.
Наведені обставини вказують на  відсутність в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, що у свою чергу свідчить про відсутність у його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суддя першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростували висновки суду про відсутність в діях ОСОБА_1 ознак порушення вимог ч.1 ст.483 МК України, а твердження апелянта про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, є безпідставними, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами.
За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови судді першої інстанції, а відтак апеляційна скарга представника митного органу задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.529 МК України, ст.294 КУпАП, 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника Київської митниці Держмитслужби Келеберденка Валерія Віталійовича залишити без задоволення. 
Постанову судді Солом'янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя Київського
апеляційного суду                                                                               С.М.Верланов