ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/6815/23  Номер провадження 22-ц/814/928/25	Головуючий у 1-й інстанції Рибалка Ю.В.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючої судді Чумак О.В.,
суддів Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.,
за участю секретаря Галушко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на рішення Автозаводського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2024 року, ухвалене суддею Рибалка Ю.В., повний текст якого складено 25.10.2024, по справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання незаконним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання незаконним та скасування рішення.
Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що позивач не є власником рухомого майна (бетонного тротуару і вигрібної ями) яке згідно з оскаржуваним рішенням відповідача він повинен демонтувати. Тому він не згоден з таким рішенням, воно порушує його права.
Просив визнати незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 08.09.2023 № 1831 «Про демонтаж та евакуацію рухомого майна» в частині зобов`язання провести демонтаж та евакуацію рухомого майна між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 – бетонний тротуар та вигрібна яма (власник - ОСОБА_1 ).

Ухвалою суду від 09.11.2023 провадження у справі закрито, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 20.02.2024 ухвалу суду від 09.11.2023 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рішенням Автозаводського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання незаконним та скасування рішення в частині – задоволено.
Визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 08.09.2023 № 1831 «Про демонтаж та евакуацію рухомого майна» в частині зобов`язання провести демонтаж та евакуацію рухомого майна між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 – бетонний тротуар та вигрібна яма (власник – ОСОБА_1 ).
Стягнуто з виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме судовий збір у сумі 1073, 60 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 15 000, 00 грн.

Із судовим рішенням не погодився виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та оскаржив його в апеляційному порядку. Просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що висновок експерта не є правовстановлюючим документом, а тому він не є належним доказом та не підтверджує право власності. При цьому, судом не взято до уваги, що комісією проводилося обстеження території між будинками АДРЕСА_1 та 3 29 та встановлено, що власником спірних об`єктів є саме ОСОБА_2 . Також звертає увагу, що суд залишив поза увагою той факт, що рішенням виконкому також було зобов`язано позивача демонтувати бетонний тротуар.
Крім того, відповідач не погоджується з розміром стягнутих витрат на правничу допомогу. Зазначає, що розрахунок та акт наданих послуг не містять вартості за той чи інший вид послуг/робіт, що не дає можливості перевірити співмірність розміру витрат фактично наданим послугам. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Дашко М.В. посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Також просив стягнути витрати на правничу допомогу понесені при розгляді справи судом апеляційної інстанції в розмірі 4900 грн.

Сторони будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справ до суду не з`явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

При розгляді справи представником відповідача заявлено клопотання про закриття провадження, оскільки дана справа повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства. 
При вирішення питання юрисдикційної підсудності колегія суддів звертає увагу на наступне.
До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.
Визначальним критерієм віднесення справи до справ адміністративної юрисдикції є наявність суб`єкта владних повноважень як сторони у спірних правовідносинах та виконання ним у цих правовідносинах управлінських функцій.
У відповідності до статті 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила включають, зокрема, порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; порядок розміщення малих архітектурних форм; порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів.
Частиною першою статті 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.
Таким чином, Закон України «Про благоустрій населених пунктів» наділяє повноваженнями міські ради та їх виконавчі органи здійснювати самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів.
У розумінні Закону України «Про благоустрій населених пунктів» дії з демонтажу елементів благоустрою є заходами з відновлення благоустрою населеного пункту (демонтаж - це роботи щодо відновлення об`єкту благоустрою території).
З огляду на викладене, Кременчуцька міська рада наділена контролюючими повноваженнями та здійснює владні управлінські функції у сфері благоустрою міста, приймає рішення про демонтаж та вживає заходи з демонтажу елементів благоустрою.
Відповідно до наведених приписів законодавства, спори щодо виконання суб`єктами владних повноважень функцій у сфері благоустрою (зокрема, відновлення благоустрою шляхом демонтажу елементів благоустрою) є публічно-правовими й мають розглядатись у порядку адміністративного судочинства.
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 914/1092/18.
У справі, яка переглядається, предметом спору є визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про демонтаж та евакуацію рухомого майна між будинками. Тобто, позивач оскаржує рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування щодо демонтажу тимчасової споруди.
Спір у цій справі не пов`язаний безпосередньо з вирішенням питання щодо речового права, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення порушення порядку благоустрою населеного пункту та усунення порушень шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування з метою захисту інтересів громади.
За таких обставин, спір повинен розглядатись у порядку адміністративного судочинства.
До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 29 січня 2025 року у справі № 524/3994/23.
Однак, як вбачається з матеріалів справи питання про закриття провадження у зв`язку з її підсудністю адміністративному суду вже було предметом розгляду як суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанції. 
Так ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 09.11.2023 провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання незаконним та скасування рішення - закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником - адвокатом Дашко М.В. - задоволено.
Ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука від 09 листопада 2023 року – скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вказана постанова у касаційному порядку не оскаржувалася. Тобто відповідач погодився з розглядом даної справи у порядку цивільної юрисдикції.
Також колегія суддів звертає увагу, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене "право на суд" разом із правом на доступ до суду складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" ("Golder v. the United Kingdom"), заява № 4451/70, п. 36). Проте ці права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність вказаних прав (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Станєв проти Болгарії" ("Stanev v. Bulgaria"), заява № 36760/06, п. 230).
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
У справі "Омельченко проти України" (заява №    45965/08) ЄСПЛ зазначив про роз`яснення у своїй прецедентній практиці щодо України, що суперечливі приписи національних судів у визначенні юрисдикції по справі, у разі якщо це призвело до неможливості розгляду зазначеної справи по суті, прирівнюється до відмови у здійсненні правосуддя, що порушує саму суть права заявника на доступ до суду (див. вищезгадане рішення у справі «Церква села Сосулівка проти України», п. 53). 16.  Ця справа, однак, є іншою, враховуючи те, що національні суди усунули свою помилку, дотримуючись остаточного рішення Вищого адміністративного суду і розглянувши по суті справи заявників у цивільному процесі.
При цьому, принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою — домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини. Справи ЄСПЛ: «Брумареску проти Румунії» від 28 жовтня 1999 року, «Рябих проти Росії» від 24 липня 2003 року, «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року, «Олександр Волков проти України» від 9 січня 2013 року.
Надаючи правову оцінку обставин справи, нормам чинного законодавства та висновкам ЄСПЛ, враховуючи, що питання юрисдикційної підсудності вже було предметом розгляду судами першої та апеляційної інстанції, а прийняте судове рішення не оскаржувалося у касаційному порядку, надаючи пріоритет праву особи на доступ до правосуддя та вчасне вирішення спору, тоді як вказана справа перебуває на розгляді з вересня 2023 року, колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу в порядку цивільної юрисдикції. 

При розгляді справим по суті, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 06 вересня 2023 року № 1631 вирішено:
1.Провести демонтаж та евакуацію рухомого майна, яке розміщене без правовстановлюючих документів між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 :
- металевий паркан (власник - ОСОБА_3 ):
- бетонний тротуар та вигрібна яма (власник - ОСОБА_1 ), згідно з додатком.
2. Комунальному підприємству «Благоустрій Кременчука» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області:
2.1. демонтаж та евакуацію рухомого майна провести протягом 15 днів з дня прийняття цього рішення у разі, якщо власники самостійно не забирають
рухоме майно:
2.2. забезпечити тимчасове зберігання евакуйованого майна в спеціально відведених місцях;
2.3. після демонтажу та евакуації рухомого майна прибрати територію від залишеного сміття.
3. Комунальному підприємству «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області у разі необхідності провести роботи по відключенню вищезазначеного майна від мереж водопостачання і водовідведення та забезпечити проведення робіт з демонтажу і евакуації рухомого майна.
4. Комунальному підприємству «Муніципальна варта» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області у співпраці з комунальним підприємством «Благоустрій Кременчука» Кременчуцької місткої ради Кременчуцького району Полтавської області забезпечити належні умови для виконання цього рішення.
5. Оприлюднити рішення відповідно до вимог законодавства.
6. Контроль за виконанням рішення покласти на першого заступника міського голови Пелипенка В.М. та заступника міського голови - Директора Департаменту житлово-комунального господарства Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Москалика I.В.
На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 , на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с. 17)
На підставі рішення Виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів від 17.10.1996 № 1195 житловий будинок АДРЕСА_2 передано у власність ОСОБА_4 . 
Згідно з актом прийому-передачі основних засобів ГЖЕП № 2 передав 23.04.1998 ОСОБА_4 у приватні власність житловий будинок за наведеною адресою. 
Зазначене вбачається також із копії технічного паспорту житлового будинку, який був складений 15.12.1998 (власник на той час ОСОБА_4 ), на схематичному плані будинку на земельній ділянці вбачається наявність двох зливних ям («Я», «Я1»). Також в технічному паспорті наявні відмітки про те, що житловий будинок зданий в експлуатацію 18.09.2001.
Тобто на час прийняття будинку в експлуатацію вигрібні ями вже були влаштовані.
Відповідно до висновка експерта № 71-23 від 02.11.2023 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження вигрібних ям житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 , складеним судовим експертом Маківським М.В., яким встановлено належність зливної ями «Я1» до квартири АДРЕСА_4 ( ОСОБА_1 ) та зливної ями «Я» до квартири АДРЕСА_5 ( ОСОБА_5 ) наведеного будинку, що позначено у фототаблиці (додаток до висновку експерта № 71-23). (а.с. 91-94)
Тобто, вигрібна яма про яку йдеться в оскаржуваному рішенні виконкому, відноситься до кв. АДРЕСА_6 , власником якої є ОСОБА_5 .
Вигрібна яма, яка відноситься до кв. АДРЕСА_7 , належної позивачу, знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у власності позивача.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
За змістом частини 2 статті 5 Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.
Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини, визначає Закон України «Про благоустрій населених пунктів».
За приписами частини 1 статті 5 Закон України «Про благоустрій населених пунктів»  управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.
Частинами 1, 2, 4 статті 20 Закон України «Про благоустрій населених пунктів»  визначено, що організацію благоустрою населених пунктів  забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.
Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).
Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.
За правилами пункту 6 часини 1 статті 42 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів притягаються особи, винні у самовільному зайнятті території (частини території) об`єкта благоустрою населеного пункту.
Пункт 6 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 406 відносить до вказаних робіт зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків - щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків.
Правилами благоустрою території населених пунктів Кременчуцької міської територіальної громади визначено, що саме власники, співвласники, балансоутримувачі або управителі об`єктів або елементів благоустрою має право здійснити усунення наслідків порушення цих Правил власними силами, або шляхом укладення відповідного договору залучити для виконання певних дій третіх осіб. У такому випадку особи, винні у порушенні цих Правил, повинні відшкодувати витрати (збитки), понесених у зв`язку з усуненням наслідків порушення вимог цих Правил.
Оскаржуваним рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради встановлено факт належності бетонного тротуару та вигрібної ями ОСОБА_1 .
Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно частини 6 та 7 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до висновку експерта № 71-23 від 02.11.2023 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження встановлено, що вигрібна яма яка підлягає знесенню відповідно до оскаржуваного рішення належить не ОСОБА_1 , а квартирі АДРЕСА_6 , власником якої є ОСОБА_5 . При цьому дослідження проводилося в тому числі з пролиттям води.
У свою чергу відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 порушив правила благоустрою, шляхом монтажу бетонного тротуару та вигрібної ями, яка була наявна ще до вступу ним у право власності на квартиру АДРЕСА_7 , та є їх власником.
За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 08.09.2023 № 1831 «Про демонтаж та евакуацію рухомого майна» в частині зобов`язання провести демонтаж та евакуацію рухомого майна між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 – бетонний тротуар та вигрібна яма (власник – ОСОБА_1 ).

Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно із частотною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
На підтвердження понесених витрат позивачем додано до позовної заяви копію договору № 672 від 18 вересня 2023 року укладеного між ОСОБА_1 , та адвокатом Дашко М.В.; рахунок суми гонорару за договором про надання професійної правничої допомоги № 672 від 18 вересня 2023 року, який містить перелік наданої правової допомоги та вартість наданих послуг – 15000 грн.; копію акта наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги № 672 від 18 вересня 2023 року від 19 вересня 2023 року; копію квитанції № 19/9 від 19 вересня 2023 року про сплату Запутряєвим Є.С. 15000 грн.
Водночас, згідно із частиною 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.
Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
Аналогічні висновки викладені й в постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 456/456/20, від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц, від 17 листопада 2022 року у справі № 687/35/21, від 11 січня 2023 року у справі № № 479/475/21.
Зважаючи на наведене, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих послуг, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів приходить до висновку, що вартість наданих послуг у розмірі 15000 грн 00 коп. є надмірною та неспівмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт), а тому вважає за можливе зменшити її до 7000 грн.
Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. Рішення Автозаводського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2024 року слід змінити, зменшивши розмір стягнутих з виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу з 15 000, 00 грн. до 7000 грн.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення по суті позовних вимог та не ухвалює нове, розподіл судового збору не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.
Разом з цим, при подачі відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заявлено клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 4900 грн.
На підтвердження зазначених витрат надано копію розрахунку суми гонорару за договором про надання професійної правничої допомоги № 672 від 18 вересня 2023 року від 24 січня 2025 року; копію акту про надані послуг до договору про надання професійної правничої допомоги № 672 від 18 вересня 2023 року від 24 січня 2025 року; копію рахунку № 24/01 від 24 січня 2025 року про оплату послуг з підготовки відзиву на апеляційну скаргу № 524/6815/23 у розмірі 4900 грн. та квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № ПН3992542 від 27 січня 2025 року на суму 4900 грн.
З вказаних документів вбачається, що адвокатом Дашком М.В. була надана послуга з підготовки відзиву на апеляційну скаргу та ведення справи у суді апеляційної інстанції. Оплата за надані послуги передбачена у фіксованому розмірі – 4900 грн, які були сплачені ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_6 . 
Заперечень щодо вказаного розміру судових витрат відповідачем не заявлялося.
Зважаючи на наведене, враховуючи залишення без задоволення апеляційної скарги по суті позовних вимог, з виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 4900 грн. понесені ним при розгляді справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про закриття провадження – відмовити.

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області – задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2024 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу з 15 000, 00 грн. до 7000 грн.

Стягнути з виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу понесені при розгляді справи судом апеляційної інстанції в сумі 4900 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 10 квітня 2025 року

Головуючий                         О.В. Чумак 

Судді                         С.Б. Бутенко

                                                                       Г.Л. Карпушин