ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 754/15577/24                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Золотько Т.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 квітня 2025 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
          Головуючого судді:                                                        Чаку Є.В., 
          суддів:                                                                                     Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.
          за участю секретаря                                                         Дудин А.С.                    
          розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 13 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції України  про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №3274537 від 16.10.2024.
Деснянський районний суд м.Києва рішенням від 13 лютого 2025 року  відмовив у задоволенні позову.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов. В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що рішення суду винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права. Позивач зазначив, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, які надані відповідачем. На переконання апелянта відповідач не надав до суду доказів та не спростував твердження позивача про те, що він не керував вказаним у оскаржуваній постанові транспортним засобом. Також апелянт зазначив, що надані відповідачем до суду матеріали в обґрунтування законності винесеного  уповноваженою особою рішення не містять доказів як обмеження максимально допустимої швидкості в місці зупинки автомобіля так і правових підстав для здійснення контролю швидкості на даній ділянці дороги, зокрема наявності дорожнього знаку 5.70 ПДР.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Щодо доводів апелянта зазначив, що позивач визнав факт порушення ним ПДР, а саме у позовній заяві останній підтверджує своє керування транспортним засобом саме 16.10.2024. Крім того позивач отримав оскаржувану постанову на місці зупинки. Відповідач вважає, що з наведеного можна встановити, що позивач керував транспортним засобом без посвідчення водія, а саме не маючи права керування таким транспортним засобом 16.10.2024. Відповідач зазначив, що наданий відеозапис, зроблений з приладу TruCAM  містить інформацію про обставини події, підтверджує скоєння позивачем адміністративного правопорушення, тому має розглядатись судом як доказ і оцінюватись у визначеній процесуальним законом спосіб. Відповідач вважає, що зазначений доказ відповідає критеріям належності та допустимості, оскільки одержаний з дотриманням закону.
Представник позивача надав до суду додаткові пояснення в яких зазначив, що оскаржувана постанова  про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, винесена на підставі припущення уповноваженої особи відповідача, що ОСОБА_1 керував автомобілем. Будь-яких доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1  відповідачем не надано.
08.04.2025  представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі ОСОБА_1 .
У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи наведені у відзиві на апеляційну скаргу.
Також в судовому засіданні було заслухано пояснення свідка ОСОБА_2 .
Дана справа відноситься до категорії термінових справ, передбачених ст. 286 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що інспектором 1 взводу 2 роти БПП в с. Чайки УПП в Київській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2. було винесено постанову серії ЕНА № 3274537 від 16.10.2024 відносно позивача, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 3 400 грн.
Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 16.10.2024 о 10:51 год. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «INFINITI M35» д.н.з. НОМЕР_1  рухався зі швидкістю 90 км/год. чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху у населеному пункті с. Старі Петрівці позначений д.з. 5.49 на 40 км/год. та не мав посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1.а ПДР - керування ТЗ особою, яка не має права керування ТЗ, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП.
Вважаючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, статтею 7 якого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесені до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.
Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).
Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене статтею 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
З оскаржуваної постанови вбачається, що 16.10.2024 о 10:51 год. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «INFINITI M35» д.н.з. НОМЕР_1  рухався зі швидкістю 90 км/год. чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху у населеному пункті с. Старі Петрівці позначений д.з. 5.49 на 40 км/год. та не мав посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1.а ПДР - керування ТЗ особою, яка не має права керування ТЗ, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до пункту 2.1 «а» ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно пункту 2.4 «а» ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Відтак, вищенаведеними нормами, за власниками транспортних засобів, закріплений обов`язок під час експлуатації такого мати при собі перелічені документи.
Приймаючи оскаржувану постанову, відповідач вказував про те, що позивач керував транспортним засобом «INFINITI M35» та не мав посвідчення водія відповідної категорії.
У матеріалах справи наявна відповідь на запит Департаменту патрульної поліції до Головного сервісного центру МВС щодо надання інформації стосовно посвідчення водія, у якому зазначено, що 26.02.2020 постановою Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами, строком на один рік, за вчинене правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (дата набрання законної сили - 10.03.2020). Посвідчення водія у позивача вилучено та знаходиться на відповідальному зберіганні у територіальному сервісному центрі №8042 (на правах відділу) РСЦ ГСЦ МВС у м. Києві. Відповідно до облікових даних ЄДР МВС інформація щодо звернення гр. ОСОБА_1 до сервісних центрів МВС з приводу складання іспитів після закінчення строку позбавлення права керування транспортними засобами та повернення посвідчення водія відсутня.
Не зважаючи на викладене, позивач 16.10.2024 здійснював керування транспортним засобом без, документів які надають право керування таким ТЗ.
Частиною 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом утворює склад правопорушення, визначений у наведеній вище статті.
Відповідно до частин першої-третьої статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі .
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Колегія суддів наголошує на тому, що оскаржувана постанова містить всі з перелічених обов`язкових реквізитів, зміст яких є цілком зрозумілим та однозначним. У тому числі у постанові чітко визначений конкретний пункт ПДР, який був порушений позивачем. Тому, посилання позивача на те, що відповідач допустив порушення при її оформленні, як на підставу для задоволення позовних вимог, колегія суддів відхиляє.
Доводи апелянта про те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки після зупинки транспортного засобу водієм (в даному випадку позивачем)  було пред`явлено паспорт громадянина України. Вказані відомості відображені у відповідній графі оскаржуваної постанови. 
Крім того, зі змісту копії постанови вбачається, що ОСОБА_1 було  роз`яснено його права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП, а постанову  вручено особисто на місці складання, що підтверджується власним підписом позивача.
В судовому засіданні свідок - інпектор  1 взводу 2 роти БПП в с. Чайки УПП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_2. пояснив, що ним 16.10.2024 о 10:51 год. було зупинено транспортний засіб «INFINITI M35» д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 90 км/год. Водій транспортного засобу, ОСОБА_1 , на вимогу поліцейського надав паспорт. В подальшому було встановлено, що ОСОБА_1 керував ТЗ не маючи права керування ТЗ, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з чим було винесено відносно останнього оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення. Свідок повідомив, що позивача було ознайомлено з його правами та особисто під підпис вручено постанову. 
За встановлених у справі обставин та з урахуванням того, що факт порушення позивачем п. 2.1.а) ПДР підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а також показами свідка, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 126 КУпАП,  колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова винесена відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, зміст постанови відповідає вимогам ст. ст. 283-284 КУпАП, а адміністративне стягнення накладено в межах санкції вказаної статті.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
          Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 13 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                      Є.В. Чаку

          Судді:                                                                        Н.М. Єгорова

                                                                                          А.Ю. Коротких