ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 травня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/23649/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
                               суддів:  Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області              
          на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2024 року (головуючий суддя Савченко А.В.)
          в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області   
 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася 30.08.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.08.2024 № 047350007347 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області: 
зарахувати до спеціального (пільгового) трудового стажу за Списком № 2 ОСОБА_1 період роботи на посаді ученика постачальника кріпильних матеріалів на шахті «Степова» з 07.02.1996 по 04.04.1996, всього 1 місяць 28 днів; 
зарахувати до спеціального (пільгового) трудового стажу за Списком № 2 ОСОБА_1 період роботи на посаді ученика маляра та маляра на шахті «Степова» з 26.05.2006 по 31.10.2006, всього 5 місяців 5 днів; 
зарахувати до спеціального (пільгового) трудового стажу за Списком № 2 ОСОБА_1 період роботи на посаді машиніста (кочегара) котельні в Комунальному закладі «Миколаївська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області з 15.10.2019 по 15.04.2020, всього 6 місяців; 
зарахувати до спеціального (пільгового) трудового стажу за Списком № 2 ОСОБА_1 період роботи на посаді машиніста (кочегара) котельні в Комунальному закладі «Миколаївська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області з 15.10.2020 по 27.04.2021, всього 6 місяців 12 днів; 
зарахувати до спеціального (пільгового) трудового стажу за Списком № 2 ОСОБА_1 період роботи на посаді машиніста (кочегара) котельні в Миколаївському ліцеї Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області з 15.10.2021 по 15.11.2021, всього 1 місяць; 
- прийняти рішення, яким призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 та з урахуванням ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі зменшенням пенсійного віку з дня її звернення з заявою про призначення пенсії – з 08 серпня 2024 р.
В обґрунтування позову зазначено, що пенсійний орган, розглядаючи її заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, безпідставно не зарахував до пільгового стажу період роботи. Зазначає, що вказаний період роботи є належним чином підтвердженим, робота віднесена до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад, зайнятість на яких дає право на пенсію на пільгових умовах.            
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.08.2024 № 047350007347 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 період роботи ОСОБА_1 з 07.02.1996 по 04.04.1996, з 26.05.2006 по 31.10.2006, з 15.10.2019 по 15.04.2020, з 15.10.2020 по 27.04.2021 та з 15.10.2021 по 15.11.2021.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 від 08.08.2024 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
В решті позовних вимог відмовлено.          
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що наявність відповідного стажу позивача  підтверджують записи  трудової книжки. Водночас, відсутність відомостей про сплату страхових внесків роботодавцем не може бути підставою для неврахуванням відповідного страхового стажу. Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або неповну сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, відтак особа не може нести негативні наслідки  невиконання   страхувальником  своїх обов`язків. З огляду на це,  рішення  Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.08.2024 №047350007347 є необґрунтованим та підлягає скасуванню. На час розгляду справи пенсія ще не призначена і остаточний правильний обрахунок страхового та пільгового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, пенсійним органом не проведено, відтак, останнім і не зроблено остаточного висновку про наявність/відсутність у позивача достатнього стажу для призначення такої пенсії. При цьому, призначення пенсії, в тому числі і обрахування стажу, необхідного для її призначення, за законом віднесено до компетенції відповідних управлінь Пенсійного фонду України, якому після остаточного обрахунку стажу позивача визначитись із тим, чи достатньо такого стажу для призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах. За наведених обставин, підстави для зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах відсутні. З метою ефективного захисту прав позивача, керуючись приписами ч. 2 ст. 9 КАС України, якими передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, при цьому, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, у цьому випадку, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.
          Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Вказує, що при розгляді наданого пакету документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу Позивача було встановлено, що загальний страховий стаж на дату звернення складає 25 років 01 місяць 02 дні, в тому числі стаж роботи на пільгових умовах за Списком №2 складає 09 років 09 місяців 16 днів. До страхового стажу не було зараховано період догляду за дитиною до трьох років з 01.01.2004 по 03.01.2004, оскільки відсутня довідка органу соціального захисту населення про отримання такої допомоги. Також до пільгового періоду страхового стажу не було враховано періоди роботи 07.02.1996 по 04.04.1996, 15.10.2019 по 15.04.2020, 15.10.2020 по 27.04.2021 та 15.10.2021 по 15.11.2021 оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні данні про пільговий характер роботи, а уточнюючих довідок на підтвердження Позивачем не надавалось. За наведених обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було прийнято рішення відмовити в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та недосягненням необхідного пенсійного віку. 
В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що 08.08.2024 р. ОСОБА_1 звернулась із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління ПФУ в Донецькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивачки.
Рішенням Головного управління ПФУ в Донецькій області від 21.08.2024 р. №047350007347  позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного пільгового стажу.
У вказаному рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV становить 25 років, пільговий стаж становить 10 років. Страховий стаж особи становить 25 років 01 місяць 02 дні, пільговий стаж за Списком №2 становить 9 років 9 місяців 16 дні. Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового не зараховано період догляду за дитиною до трьох років з 01.01.2004 по 03.01.2004, оскільки відсутня довідка органу соціального захисту населення про отримання такої допомоги. До пільгового стажу за Списком №2 зараховано всі періоди роботи. Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах пенсії призначаються із зменшенням пенсійного віку жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Згідно трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 працювала:
- з 07.02.1996 по 04.04.1997 - учеником постачальника кріпильних матеріалів на шахті «Степова» з повним робочим днем;
- з 26.05.2006 по 31.10.2006 - учеником маляра та маляром на шахті «Степова» з повним робочим днем;
- з 15.10.2019 по 15.04.2020 - машиніст (кочегара) котельні в Комунальному закладі «Миколаївська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області;
- з 15.10.2020 по 27.04.2021 - машиніст (кочегара) котельні в Комунальному закладі «Миколаївська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області;
- 15.10.2021 по 15.11.2021 - машиніст (кочегара) котельні в Миколаївському ліцеї Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області.
Позивачка вважає протиправним рішення відповідача про відмову призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України,  Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII,  Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-ХІІ.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Частиною 2 пунктом 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9.07.2003 року №1058-IV визначено, що 
на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, 
- після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в чинні редакції, згідно із висновками рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.
Слід взяти до уваги, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ, а не Закону № 1058-ІV.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що є протиправною відмова Головного управління ПФУ в Донецькій області в призначенні позивачці, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, з посиланням на недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-ІV.
Як наслідок, наявні підстави для висновку, що позивачка набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, а отже, позов в цій частині підлягає задоволенню.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 р. у справі №360/3611/20.
Позивачка на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, досягла 50-річного віку та мала необхідний стаж роботи.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення"  визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з приписами статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Аналіз наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону № 1788-XII та п. 1 Порядку № 637, дає підстави для висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Пунктом 1.2 Інструкції № 58 від 29.07.1993 р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993 р. усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). 
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993 р. у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. 
Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993 р. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. 
Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. 
Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2018 р. у справі №439/1148/17.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідач у відзиві на позов зазначає, що до страхового стажу не було зараховано період догляду за дитиною до трьох років з 01.01.2004 по 03.01.2004, оскільки відсутня довідка органу соціального захисту населення про отримання такої допомоги. Також до пільгового періоду страхового стажу не було враховано періоди роботи 07.02.1996 по 04.04.1996, 15.10.2019 по 15.04.2020, 15.10.2020 по 27.04.2021 та 15.10.2021 по 15.11.2021 оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні данні про пільговий характер роботи.
З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Зі змісту трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 вбачається, що вона працювала:
- з 07.02.1996 по 04.04.1997 - учеником постачальника кріпильних матеріалів на шахті «Степова» з повним робочим днем;
- з 26.05.2006 по 31.10.2006 - учеником маляра та маляром на шахті «Степова» з повним робочим днем;
- з 15.10.2019 по 15.04.2020 - машиніст (кочегара) котельні в Комунальному закладі «Миколаївська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області;
- з 15.10.2020 по 27.04.2021 - машиніст (кочегара) котельні в Комунальному закладі «Миколаївська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області;
- 15.10.2021 по 15.11.2021 - машиніст (кочегара) котельні в Миколаївському ліцеї Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області.
Трудова  книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності у ній відповідних записів та наявності суттєвих розбіжностей особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи повинна надати інші документи, зокрема довідки, уточнюючі характер роботи.
Отже, записами трудової книжки позивача підтверджено трудову діяльність позивачки за відповідні періоди.
Крім того, посада машиніст (кочегар) котельні з повним робочим днем передбачена Списком №2 розділом ХХХІІІ підрозділ 33 «Загальні професії», затвердженого  постановою КМУ № 36 від 16.01.2003 р.,  постановою КМУ від 24.06.2016 р. № 461.
Судом першої інстанції спростовані доводи відповідача, що до пільгового періоду страхового стажу не було враховано періоди роботи 07.02.1996 по 04.04.1996, 15.10.2019 по 15.04.2020, 15.10.2020 по 27.04.2021 та 15.10.2021 по 15.11.2021 оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні данні про пільговий характер роботи, такі спростування суд апеляційної інстанції вважає правильними виходячи з наступного.
Наявність відповідного стажу позивача  підтверджують записи  трудової книжки. 
Водночас, відсутність відомостей про сплату страхових внесків роботодавцем не може бути підставою для неврахуванням відповідного страхового стажу.
Пунктом 1  статті 14 Закону №1058-IV  встановлено, що страхувальниками відповідно до цього  Закону  є, зокрема, роботодавці: 
підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії. 
Платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в  статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій  статті 12 цього Закону  ( ч.1  ст.15 Закону №1058-IV). 
Відповідно до  статті 106 Закону №1058-IV  відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. 
Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. 
Перерахунок пенсії особи проводиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де вона працює, страхувальником сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом цих норм обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або неповну сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, відтак особа не може нести негативні наслідки  невиконання  страхувальником  своїх обов`язків.
З огляду на це,  рішення  Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.08.2024 № 047350007347 є необґрунтованим та підлягає скасуванню.          З метою ефективного захисту прав позивача, керуючись приписами ч. 2 ст. 9 КАС України, якими передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, при цьому, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, у цьому випадку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку вийти за межі заявлених позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що при повторному розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду, суб`єкт владних повноважень не може покладатися на висновки, що були спростовані судом в ході розгляду даної справи.
          Ураховуючи те, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржувалося тому в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2024 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 22.05.2025 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова