ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 593/625/24	Головуючий у 1-й інстанції Німко Н.П. 	
Провадження № 22-ц/817/332/25 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Хома М. В., Храпак Н. М., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
представника апелянта — Іщука К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 593/625/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 17 грудня 2024 року (ухвалене суддею Німко Н.П., повний текст якого складено 25 грудня 2024 року) в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

В С Т А Н О В И В:
У травні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі — відповідач, апелянт) про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Позов обґрунтовано тим, що 08 листопада 2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №2929922891/749185. У подальшому, між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», 12 серпня 2022 року укладено договір факторингу №12082022, відповідно до умов якого, ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» передала (відступила) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні їй права вимоги до боржників, у тому числі і до відповідача ОСОБА_2 . У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за згаданим договором, останній має непогашену заборгованість перед позивачем у сумі 35390.00 грн, яка складається із наступного: 10000.00 грн – заборгованість за основною сумою договору, 25390.00 грн – заборгованість за відсотками.
Окрім цього, 04 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір №02547-11/2021. У подальшому, між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», 31 січня 2023 року укладено договір факторингу №31012023. Згідно умов вказаного договору позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_2 . Відповідач не виконав свого зобов`язання за таким договором, а тому має заборгованість перед позивачем за кредитним договором №02547-11/2021 від 04 листопада 2021 року у розмірі 41400.00 грн, із яких: 12000.00 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 29400.00 грн – заборгованість за відсотками.
У зв`язку з наведеним просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за:
1) кредитним договором № 2929922891/749185 в розмірі 35390.00 грн, з яких: 10000.00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25390.00 грн - сума заборгованості за відсотками;
2) за кредитним договором № 02547-11/2021 в розмірі 41400.00 грн, з яких: 12000.00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 29400.00 грн - сума заборгованості за відсотками.
Всього стягнути заборгованості за договорами у загальному розмірі 76790.00 грн та вирішити питання судових витрат.
Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 17 грудня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість:
- за кредитним договором №2929922891/749185 від 08 листопада 2021 року виниклу станом на 12 серпня 2022 року у розмірі 35390 грн, з яких: 10000 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 25390 грн – сума заборгованості за відсотками;
- за кредитним договором №02547-11/2021 від 04 листопада 2021 року виниклу станом на 24 лютого 2022 року у розмірі 41400 грн, з яких: 12000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 29400 грн - сума заборгованості за відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплачений позивачем судовий збір в розмірі 6056 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Іщук К.В., подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що сторони встановили строк кредитування до 07 грудня 2021 року в сумі 15640 гри (10000 грн тіла кредиту та 5640 грн за відсотками) за кредитним договором №2929922891/749185 від 08 листопада 2021 року та до 03 грудня 2021 року в сумі 16500 гри (12000 грн тіла кредиту та 6500 грн за відсотками) за кредитним договором №02547-11/2021 від 04 листопада 2021 року. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що строк кредитування відповідача за обома кредитними договорами був пролонгований. Таким чином, суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про необхідність нарахування процентів за користувания кредитом по день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитного договору.
Звертає увагу на те, що до матеріалів справи ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» долучає витяг з реєстру боржників до договору факторингу №12082022 від 12 серпня 2022 року та витяг з реєстру боржників до договору факторингу №310120233 від 31 січня 2023 року, які не містять ні підписів, ні печаток. Зазначає, що долучено акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 31012023 від 31 січня 2023 року, за яким не зазначено про загальну суму заборгованості, що ставить під сумнів даний документ та факт передачі тих чи інших прав вимоги. Таким чином Факт переходу прав вимоги від первісного кредитора до позивача не доводиться жодним доказом належним доказом у справі.
Крім того, позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу після укладення кредитних договорів було видано кредит саме в сумах заявлених позовних вимог. Визначення даних сум в кредитних договорах не свідчить про отримання саме в цьому розмірі кредиту відповідачем і виконання кредитодавцями своїх зобов`язань по договорах.
На думку сторони апелянта, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не доведено належними та достатніми доказами факт отримання відповідачем кредитних коштів та наявності у нього заборгованості, яка виникла внаслідок порушення ним умов кредитних договорів та правильність розрахунку її розміру.
У зв`язку з наведеним просить рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 17 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
12 лютого 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Відзив мотивовано тим, що посилання апелянта на те, що позивачем не надано суду доказів отримання ним кредитних коштів від первісних кредиторів є помилковими та безпідставними, оскільки факти їх надання підтверджуються, власне, наявними у матеріалах справи кредитними договорами, які є дійсними в силу приписів ст.204 ЦК України про правомірність правочинів. При цьому вимог щодо визнання зазначених правочинів недійсними чи встановлення факту їх неукладеності до суду заявлено не було. Зазначені правочини підтверджують факт наявності відповідних правовідносин, їх зміст та погоджені сторонами обставини щодо передання в позику чи кредит відповідачу коштів у погодженому розмірі.
На думку сторони позивача, відповідач не був позбавлений можливості надати докази, які підтверджують або спростовують отримання кредитних коштів.
Крім того, договори укладені між первісними кредиторами та відповідачем, договори факторингу, укладені між первісними кредиторами та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у встановленому порядку також недійсними не визнані, тобто в силу ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.
Тобто, не надання суду першої інстанції окремо визначеного додатку до договорів факторингу не може слугувати підставою для відмови в задоволені позивних вимог в повному обсязі. Укладаючи договори факторингу сторони обумовили, що будь-яка інформація, що стосується вказаних договорів є суворо конфіденційною. Отже, відповідні договори факторингу є чинними, їх дійсність ніким не оспорена, а тому вони підлягають до виконання.
У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
В судовому засіданні представник апелянта — адвокат Іщук К.В. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені у ній.
Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
Між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_2 08 листопада 2021 року укладено Договір про надання фінансового кредиту №2929922891/749185 та підписаний електронними підписами сторін.
Згідно пп.1.4 п.1 вказаного кредитного договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом.
У розділі 7 «Реквізити та підписи сторін» згаданого кредитного договору відповідачем вказано номер карти – НОМЕР_1 .
Як вбачається із інформаційної довідки №780/04 від 20 квітня 2023 року, ТОВ «Платежі онлайн», як технологічний оператор платіжних послуг повідомив, що на сайті Торговця EUROGROSHI.COM.UA через платіжний сервіс Platon була проведена успішна транзакція №33637-91003-37604 від 08 листопада 2021 року на суму 10000.00 грн, кошти переведено на карту НОМЕР_1 .
Між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 12 серпня 2022 року укладено договір факторингу №12082022 (т.1 а.с.22-24).
Згідно акту прийому-передачі Реєстру боржників до Договору факторингу №12082022 від 12 серпня 2022 року, ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» передав, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняв Реєстри боржників кількістю 14361. Загальна сума заборгованості не зазначено (т.1 а.с.24).
Згідно витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №12082022 від 12 серпня 2022 року вбачається, що ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» передала (відступила) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належні їй права вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором №2929922891/749185 (т.1 а.с.25).
Згідно розрахунку заборгованості за договором №2929922891/749185 від 08 листопада 2021 року, відповідач ОСОБА_2 станом на 12 серпня 2022 року має заборгованість перед позивачем у сумі 35390.00 грн, яка складається із: 
- 10000.00 грн – заборгованість за основною сумою договору;
- 25390.00 грн – заборгованість за відсотками.
Окрім цього, 04 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір №02547-11/2021, який підписано електронними підписами сторін. Згідно умов такого договору ОСОБА_2 отримав 04 листопада 2021 року в системі iPay.ua кредит у сумі 12000.00 грн, який зараховано на карту НОМЕР_1 .
Між «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 31 січня 2023 року укладено договір факторингу №31012023 (а.с.42-44).
Згідно акту прийому-передачі Реєстру боржників до Договору факторингу №31012023 від 31 січня 2023 року, «ФК «Інвеструм» передав, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняв Реєстру боржників кількістю 5577. Загальна сума заборгованості не зазначено (т.1 а.с.45).
Згідно витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №31012023 від 31 січня 2023 року вбачається, що «ФК «Інвеструм» передала (відступила) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні їй права вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача ОСОБА_2 . За кредитним договором № 02547-11/2021 (т.1 а.с.46).
Як вбачається із розрахунку заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту №02547-11/2021 від 04 листопада 2021 року, відповідач станом на 24 лютого 2022 року має заборгованість перед позивачем за кредитним договором №02547-11/2021 від 04 листопада 2021 року у розмірі 41400.00 грн, із яких: 
- 12000.00 грн – заборгованість за основною сумою боргу;
- 29400.00 – заборгованість за відсотками.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За положенням статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтями 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Матеріали справи свідчать про те, що оспорювані кредитні договори укладені в електронній формі.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Враховуючи положення частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Також, відповідно до частини першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Також, приписами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами.
Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19.
Згідно статті 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до статті 640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно статті 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладення та підписання ОСОБА_2 за допомогою електронного підпису кредитних договорів №2929922891/749185 від 08 листопада 2021 року та №02547-11/2021 від 04 листопада 2021 року з ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», ТОВ «ФК «Інвеструм», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг коштів.
Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні первинні документи, які повинні бути складені під час надання кредитних коштів ОСОБА_2 , на думку колегії суддів є безпідставними.
Матеріалами справи та судом першої інстанції належним чином встановлено, що як самі кредитні договори із зазначенням у них усіх реквізитів відповідача, в тому числі паспортних даних, ідентифікаційного коду, місця прописки та проживання, мобільного номеру телефону ( НОМЕР_2 ), рахунку позичальника, так і додатки до договорів про надання фінансового кредиту, а також інформація щодо умов кредитування підписані електронним підписом ОСОБА_2 за допомогою одноразового ідентифікатора.
Крім того, з інформаційної довідки № 780/04 від 20 квітня 2023 року, виданої ТОВ «Платежі Онлайн» вбачається, що 08 листопада 2021, тобто в день укладення кредитного договору №2929922891/749185, через платіжний сервіс «Platon» успішно проведена транзакція на суму 10000 грн на карту № НОМЕР_1 , яка вказана в кредитному договорі.
Крім того, з інформаційної довідки № 2919_231027105333 від 27 жовтня 2023 року, виданої ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вбачається, що 04 листопада 2021 року, тобто в день укладення кредитного договору №02547-11/2021, через платіжний сервіс «iPay.ua» успішно проведена транзакція на суму 12000 грн на карту № НОМЕР_1 , яка вказана в кредитному договорі.
Підстав вважати, що рахунок № НОМЕР_1 , який зазначений у кредитному договорі, не належить відповідачу ОСОБА_2 , у колегії суддів немає, з огляду також на те, що відповідачем протягом розгляду справи як в суді першої, так і апеляційної інстанцій не долучено жодного доказу, зокрема виписки (довідки) про відсутність у банку емітенту, вказаного в інформаційних довідках вище, картки з аналогічними даними, або доказів, які б підтверджували відсутність надходжень на цей рахунок коштів в сумі 10000 грн 08 листопада 2021 року та 120000 грн 04 листопада 2021 року, враховуючи також і той факт, що доступ до цього рахунку може мати лише відповідач.
Однак, окрім відзиву та апеляційної скарги на рішення суду, відповідачем будь-яких доказів на спростування доводів позивача до суду не надано. Більше того, стороною відповідача зазначено що номер мобільного номеру телефону ( НОМЕР_2 ) належить ОСОБА_2 , і саме такий номер телефону зазначено в кредитних договорах.
Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Тобто, коли позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.
При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
У відповідності до ч.3 ст.89 ЦПК України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На переконання колегії суддів, наявні вище та належним чином досліджені судом першої інстанції докази свідчать про укладення ОСОБА_2 кредитного договору №3352300549/757191 від 08 листопада 2021 року з ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», кредитного договору № №02547-11/2021 від 04 листопада 2021 року укладеного з ТОВ «ФК «Інвеструм» та наявність у відповідача заборгованості.
Щодо договорів факторингу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Згідно з статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Висновок щодо розмежування договорів відступлення права вимоги (цесії) та договорів факторингу викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, в якій Суд зазначив, що під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України).
Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України).
Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.
Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.
Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України).
Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.
Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається.
Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 ЦК України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
При цьому Суд резюмував, що факторинг є правочином, який характеризується тим, що:
а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт – фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор – банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник – набувач послуг чи товарів за первинним договором);
б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги);
в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника;
г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату;
д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо;
е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
У справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що 12 серпня 2022 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №12082022. Крім того 31 січня 2023 року між «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №31012023.
Разом з тим, суду не надані докази на підтвердження здійснення оплати за вищевказаними договорами факторингу на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором.
Таким чином, позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надало доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора.
На вказані обставини суд першої інстанції не звернув уваги, тому прийшов до передчасного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», оскільки відсутність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення (факторингу) на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором це є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.
Твердження сторони позивача про те, що договори факторингу та додатки до них містять конфіденційну інформацію, колегія суддів відхиляє, оскільки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», звертаючись до суду із даним позовом, повинно підтвердити правомірність прав вимоги до відповідача ОСОБА_2 , в тому числі долучити оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги (факторингу), реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
З огляду на викладене та виходячи із встановлених обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що у даній справі відсутні правові підстави для задоволення позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами №3352300549/757191 від 08 листопада 2021 року та № №02547-11/2021 від 04 листопада 2021 року.
У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У відповідності до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду і ухвалення нового, яким у задоволенні позовної заяви слід відмовити.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Із платіжної інструкції № 6320-9060-3361-4022 від 20 січня 2025 року вбачається, що ОСОБА_2 за апеляційний розгляд даної справи сплатив судовий збір у розмірі 9084.00 грн.
За таких обставин, з відповідача слід стягнути на користь позивача 9084.00 грн судового збору за перегляд рішення, судом апеляційної інстанції.
Частиною першої статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частини першої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:
1) договір про надання правової допомоги;
2) довіреність;
3) ордер;
4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Частиною третьою статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно частиною 4-5 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
У своїй апеляційній скарзі адвокат Іщук К.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , просив стягнути з позивача 17000 грн витрат на правничу допомогу, долучивши до матеріалів справи договір про надання правничої допомоги №10-2769 від 18 червня 2024 року, прибутковий касовий ордер № 7/24 від 19 червня 2024 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 19 червня 2024 року, відповідно до якого ним надано послуг у цивільній справі №593/625/24 на 17000 грн.
Відповідно до п.4.2 договору його сторони узгодили фіксований розмір гонорару 17000 грн.
Заперечуючи проти стягнення витрат на правничу допомогу, представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що підстав для стягнення вказаної адвокатом відповідача суми 17000 грн не вбачає. Крім того вказує, що саме документально підтверджені витрати на правову допомогу можуть бути підставою для стягнення таких витрат.
У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат:
1) їх дійсність;
2) необхідність;
3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У додатковій постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 18 лютого 2022 року у справі №925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, враховуючи заперечення відповідача, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом Іщуком К.В. послуг (подання відзиву на позов та апеляційної скарги, участь у судовому засіданні), виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що на користь відповідача підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 17 грудня 2024 року — скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами — відмовити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судові витрати за розгляд даної справи, а саме 9084 (дев`ять тисяч вісімдесят чотири) гривні 00 копійок судового збору та 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Дата складення повного тексту постанови — 04 квітня 2025 року.

Реквізити учасників:
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», адреса: вул.Симона Петлюри, 30, м.Київ, ЄДРПОУ 35625014.
Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуючий:                                                                        О.З. Костів
Судді:                                                                                М.В. Хома
                                                                                       Н.М. Храпак