ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2025 року
м. Київ
справа № 159/2373/23
провадження № 61-16157св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Ковельська міська рада Волинської області, 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області, в складі судді 
Денисюк Т. В. від 14 вересня 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду, в складі колегії суддів: Осіпука В. В., Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю., 
від 28 листопада 2023 року, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.           У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ковельської міської радипро визнання права власності на нерухоме майно.
2.           Позов ОСОБА_1 мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина на 1/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , право власності на яку ОСОБА_2 набув після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 своєї матері ОСОБА_3 .
3.           Власником інших 4/5 частин будинку за даними відповідного реєстру був рідний брат матері її чоловіка - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
4.           Вказував, що після смерті брата ОСОБА_3 утримувала будинок, робила поточний ремонт та здійснила за допомогою свого сина ОСОБА_2 добудову до будинку. Однак ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_2 за життя не узаконили своє право власності на будинок, а орган місцевого самоврядування - Ковельська міська рада із позовом до суду про визнання відумерлою спадщини після смерті ОСОБА_4 не звертався.
5.           Оскільки вона прийняла спадщину після смерті чоловіка, просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 59,2 кв. м,          житловою - 44,7 кв. м, з надвірними будівлями і спорудами: хлів (Б-1), хлів (б), вбиральня (в), колонка (к), огорожа (1-2).
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
6.           Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області
від 14 вересня 2023 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року, в задоволенні позову відмовлено.
7.           Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановивши, що після смерті власника спірного домоволодіння 
ОСОБА_4 державний нотаріус 25 жовтня 1985 року видав свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне домоволодіння в рівних частках спадкоємцям ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , які не залучені до участі у справі як співвідповідачі, дійшов висновку про відмову в позові.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
8.           У касаційній скарзіОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
9.           У грудні 2024 рокуОСОБА_1 подала касаційну скаргу на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 
2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 28 листопада 
2023 року. 
10.        Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які у січні 2025 року надійшли до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
11.        Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 1277 ЦК України у подібних правовідносинах. 
12.        Касаційна скарга мотивована тим, що відсутні докази прийняття частини спадщини після смерті ОСОБА_4 іншими спадкоємцями, окрім ОСОБА_3 .
13.        Вказує, що встановлені фактичні обставини справи, а саме відсутність спадкової справи, унеможливлює з`ясування того, чи звертались особи, зазначені у свідоцтві про право на спадщину за законом від 25 жовтня 
1985 року № 3205, із заявами про прийняття спадщини у визначені законом строки. Крім того неможливо з`ясувати, чи отримували особи, зазначені у свідоцтві про право на спадщину за законом від 25 жовтня 1985 року № 3205, свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 .
14.        Посилається на те, що внаслідок частих хвороб ОСОБА_3 за життя не зверталась до суду із позовом про визнання права власності на 4/5 частини спірного будинку, оскільки прийняла спадщину повністю, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, відповідно до вимог діючого законодавства не було. Не встиг звернутись до суду із таким позовом і  ОСОБА_2 , який внаслідок тяжкої хвороби передчасно помер.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов
Фактичні обставини справи, встановлені судами
15.         ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
16.        Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла його дружина ОСОБА_1 , а інші спадкоємці першої черги за законом - діти спадкодавця, від прийняття спадщини відмовились.
17.        10 жовтня 2019 року державний нотаріус Ковельської державної нотаріальної контори видав ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на квартиру, розташовану по АДРЕСА_2 .
18.        Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 на час смерті був власником 1/5 частини житлового будинку, загальною площею 59,2 кв. м, житловою - 44,7 кв. м, з надвірними будівлями і спорудами: хлів (Б-1), хлів (б), вбиральня (в), колонка (к), огорожа (1-2), що за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 755152607104. 
19.        Право власності на вказану 1/5 частину спірного будинку 
ОСОБА_2 набув як спадкоємець за законом після смерті   ІНФОРМАЦІЯ_2 своєї матері ОСОБА_3 .
20.        В свою чергу ОСОБА_3 набула право власності на 1/5 частину спірного будинку в порядку спадкування після смерті брата - ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Ковельською державною нотаріальною контрою Волинської області 25 жовтня 1985 року за № 3205.
21.        Зі змісту вказаного свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Ковельської міської державної нотаріальної контори Рабчун О. П., вбачається, що на підставі статті 529 ЦК України УРСР спадкоємцями майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , є в рівних частинах сестра ОСОБА_5 , брат ОСОБА_6 , сестра ОСОБА_7 , брат 
ОСОБА_4 , сестра ОСОБА_8 . До складу спадкового майна переходить: житловий будинок по АДРЕСА_3 на земельній ділянці розміром 600 кв. м, що належав померлому на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, який посвідчений в Ковельській держнотконторі 11 жовтня 1967 року за Р. № 4440 і зареєстрований в Луцькому бюро технічної інвентаризації за № 2336.
22.        За повідомленням Ковельської державної нотаріальної контори 
від 17 липня 2023 року копія спадкової справи після смерті ОСОБА_4 була передана до Волинського обласного державного нотаріального архіву, проте у обласному державному нотаріальному архіві не виявлена.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
23.        Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
24.        Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
25.        Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
26.        У розглядуваній справі суди встановили, що ОСОБА_4 був власником житлового будинку АДРЕСА_1 .
27.         ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, після чого його сестра 
ОСОБА_3 в порядку спадкування набула право власності на 1/5 частини вказаного домоволодіння, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Ковельською державною нотаріальною конторою Волинської області від 25 жовтня 1985 року № 3205. 
28.         ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, після чого її син 
ОСОБА_2 успадкував право власності на 1/5 частини житлового будинку 
АДРЕСА_1 .
29.         ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , спадкоємицею якого є позивачка ОСОБА_1 , яка звертаючись до суду з цим позовом, просить визнати за нею право власності на весь житловий будинок АДРЕСА_1 , мотивуючи це тим, що після смерті 
ОСОБА_4 ОСОБА_3 володіла і користувалась спірним домоволодінням. 
30.        Позивачка вказує, що з різних причин, головним чином через хворобу, ОСОБА_3 , а після її смерті ОСОБА_2 , не оформили своє право власності на 
4/5 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , а у зв`язку чим вважає, що право власності на будинок в цілому має бути визнано за нею. 
31.        Оскільки власник спірного будинку ОСОБА_4 помер у 1984 році, до правовідносин спадкування після його смерті підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963 року (далі - ЦК УРСР).
32.        Згідно приписів статті 530 ЦК УРСР спадкоємцями за законом другої черги є рідні брати і сестри померлого спадкодавця.
33.        Статтею 549 ЦК УРСР було визначено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
34.        Спадкоємцям, що прийняли спадщину, видається свідоцтво про право на спадщину (стаття 560 ЦК УРСР).
35.        Згідно з Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, яка затверджена наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, у свідоцтві про право на спадщину вказуються спадкоємці, склад і місце знаходження спадкового майна, його оцінка, частка, належна кожному із спадкоємців. Свідоцтво видається всім спадкоємцям разом або кожному з них окремо в залежності від їх бажання.
36.        Отже, свідоцтво про право на спадщину є правовстановлюючим документом, на підставі якого в подальшому відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР» проводилась державна реєстрація права власності.
37.        Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
38.        Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку із позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
39.        Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
40.        Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за позовом. Встановлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати відомості про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
41.        Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
42.        Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див.: постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі 
№ 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) (пункт 41), від 20 червня 
2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18) (пункт 49), 
від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження 
№ 14-392цс18) (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі 
№ 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18) (пункти 37, 54), від 30 січня 
2019 року у справі № 552/6381/17-ц (провадження № 14-626цс18) (пункт 38), 
від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (провадження 
№ 14-61цс19) (пункт 31) та від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (провадження № 14-94цс19) (пункт 63)).
43.        У справах про визнання права власності в порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування (див. постанову Верховного Суду від 19 січня 2022 року у  справі № 280/4/18).
44.        Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій дослідили наявні у справі докази, зокрема видане Ковельською державною нотаріальною контрою Волинської області 25 жовтня 1985 року за 
№ 3205 свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким спадкоємцями ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , є в рівних частинах сестра ОСОБА_5 , брат ОСОБА_6 , сестра ОСОБА_7 , брат ОСОБА_4 , сестра ОСОБА_8 .
45.        З огляду на викладене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку з його пред`явленням до неналежного           відповідача - Ковельської міської ради. 
46.        У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року 
№ 911/3594/17 вказано, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а лише засвідченням державою вже набутого спадкодавцем права власності. Суть державної реєстрації прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.
47.        Доводи позивачки щодо неприйняття спадщини після смерті 
ОСОБА_4 іншими, окрім ОСОБА_3 , спадкоємцями не доведені і суперечать як виданому нотаріусом свідоцтву про право на спадщину за законом 
від 25 жовтня 1985 року, так і поведінці ОСОБА_3 , яка із 1985 року до своєї смерті у 2015 році не оспорювала свідоцтво про право на спадщину, на підставі якого за нею було зареєстровано право власності на 1/5 частини спірного будинку і не ставила питання про визнання права власності на будинок в цілому.
48.        Заявниця фактично пропонує ігнорувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 25 жовтня 1985 року та поведінку 
ОСОБА_3 упродовж 30 років, натомість керуватись її припущеннями про те, що інші спадкоємці, окрім ОСОБА_3 , не прийняли спадщину після смерті
ОСОБА_4 .
49.        Суди попередніх інстанцій правильно не погодились із застосуванням такого підходу при вирішенні справи.
50.        Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
51.        Доводи заявниці, про те, що ОСОБА_3 упродовж 30 років не вчиняла юридично значимих дій, спрямованих на визнання за собою права власності на будинок, через хвороби, нічим не підтверджені.
52.        Відмова в позові ОСОБА_1 до Ковельської міської ради через неналежний суб`єктний склад не перешкоджає її зверненню до суду із позовом до належних відповідачів. 
53.        Оформити право власності на 1/5 частини спірного будинку, зареєстровану за ОСОБА_2 , заявниця може в нотаріальному порядку.
54.        Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
55.        В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржені судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.           Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області 
від 14 вересня 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду 
від 28 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді: | В. В. Шипович      О. М. Осіян        Є. В. Синельников