ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 квітня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/10339/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
                               суддів:  Лукманової О.М., Олефіренко Н.А.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу   ІНФОРМАЦІЯ_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.01.2025 року (головуючий суддя Прудивус О.В.) 
в адміністративній справі №280/10339/24 за позовом ОСОБА_1  до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 07.11.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:   
–  визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови позивачу у здійсненні перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 21.09.2023, суми грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023 роки та суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
–  зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 29.01.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 21.09.2023, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом відповідно на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 01.01.2023, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум;
–  зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу суму грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом відповідно на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 01.01.2023, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум;
–  зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу суму матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки в розмірі окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022 відповідно, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум.
Позивач обґрунтовує позов тим, що він у період з березня 2014 року по вересень 2023 року проходив військову службу у підрозділах, які перебувають на фінансовому забезпеченні відповідача. З 21.09.2023 позивач обіймає посаду командира НОМЕР_1 окремого зенітного кулеметного батальйону Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Поряд із цим, відповідач, на думку позивача, у період з 29.01.2020 по 21.09.2023 не у повному обсязі здійснював нарахування та виплату грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з огляду на застосування хибного розміру прожиткового мінімуму для обчислення розміру посадового окладу позивача та окладу за військовим званням, а саме – відповідний розмір прожиткового мінімуму повинен був застосовуватись відповідачем станом на 1 січня відповідного календарного року (за 2020 рік – станом на 01.01.2020, за 2021 рік – станом на 01.01.2021, за 2022 рік – станом на 01.01.2022, за 2023 рік – станом на 01.01.2023), однак відповідач застосував розмір прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018. З огляду на викладені обставини, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.           
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.01.2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023, суми грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023 роки та суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 29.01.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 19.05.2023, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом відповідно на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 01.01.2023, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 суму грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом відповідно на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 01.01.2023, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 суму матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки в розмірі окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022 відповідно, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум.          
В решті позовних вимог – відмовлено.           
Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог обґрунтовано тим, що позивачем обґрунтовано факт допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо нездійснення позивачу перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023, суми грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023 роки та суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704. Також позивачем вмотивовано наявність правових підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 19.05.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, а також матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки в розмірі окладу за військовим званням, включаючи посадовий оклад та оклад за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом відповідно на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 01.01.2023, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704, з урахуванням виплачених сум.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених вимог та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Вказує, що грошове забезпечення Позивача здійснювалось у відповідності до нормативно-правових актів, які видані у встановленому порядку та відповідно до компетенції відповідних державних органів. Зазначені нормативно-правові акти є чинними, не визнані недійсними, тому вважає, що не можна його дії вважати протиправними. Таким чином з огляду на вищевказане, вбачається, що вимоги щодо визнання дій ІНФОРМАЦІЯ_4 протиправними недоведені позивачем та безпідставні, а дії ІНФОРМАЦІЯ_4 були законними.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідача зареєстровано як юридичну особу.
Позивач з березня 2014 року по вересень 2023 року проходив військову службу у підрозділах, які перебувають на фінансовому забезпеченні відповідача. 
Також позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією посвідчення серія НОМЕР_2 , виданого 19.07.2017 (а.с.18). 
Листом від 23.10.2024 №1531Ф відповідач поінформував позивача про те, що грошове забезпечення за період з 01.01.2020 по 01.10.2023 нараховувалось в межах чинного законодавства, з урахуванням прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018. Стосовно виплати індексації за 2016-2017 роки відповідач зазначив, що проведення індексації грошових доходів, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, тобто у межах коштів, передбачених на ці цілі. У подальшому для нарахування індексації враховувався базовий місяць – березень 2018 року (а.с.8).
Разом з листом від 23.10.2024 № 1531Ф відповідач надав позивачу довідки про нараховане грошове забезпечення за період служби з 01.01.2020 по 01.10.2023 та копії карток особових рахунків (а.с.8-12).
Так, згідно з довідкою про розмір грошового забезпечення від 23.10.2024 №  645/ВФЗ відповідач у 2020 році нарахував позивачу грошове забезпечення у загальному обсязі 231  239,38 грн. (а.с.9). 
Відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення від 23.10.2024 № 645/ВФЗ відповідач у 2021 році нарахував позивачу грошове забезпечення у загальному обсязі 228  459,82 грн. (а.с.9). 
Згідно з довідкою про розмір грошового забезпечення від 23.10.2024 №  645/ВФЗ відповідач у 2022 році нарахував позивачу грошове забезпечення у загальному обсязі 1  090  254,38 грн. (а.с.8). 
Відповідно до особистої картки на грошове забезпечення № 2469 відповідач у 2023 році нарахував позивачу грошове забезпечення у загальному обсязі 801  501,48 грн. (а.с.12).
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення:
перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 21.09.2023, 
суми грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023 роки, 
суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704, 
Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Соціальний захист військовослужбовців – це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі (ст.1 ЗУ №2011-XII).
Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. 
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (ч. 2 ст. 1-2 ЗУ № 2011-XII).
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (ч. 1 ст. 9 ЗУ № 2011-XII).
До складу грошового забезпечення входять: 
посадовий оклад, оклад за військовим званням; 
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); 
одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2 ст. 9 ЗУ № 2011-XII).
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3 ст. 9 ЗУ № 2011-XII).
Згідно частини 4 ст. 9 Закону України №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Матеріалами справи підтверджується, що згідно з довідкою про проходження військової служби (трудову діяльність): 
у період з 19.03.2018 по 31.10.2020 позивач обіймав посаду заступника військового комісара – начальника відділення комплектування ІНФОРМАЦІЯ_5 ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; 
у період з 31.10.2020 по 14.07.2021 – посаду заступника військового комісара – начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_5 ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; 
у період з 14.07.2021 по 26.06.2023 – посаду начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_6 ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; 
у період з 26.06.2023 по 21.09.2023 – посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 »          (а.с.13-14).
Відповідно до довідки від 14.08.2023 № 5062 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави позивач у період з 17.04.2022 по 17.07.2022 та з 27.08.2022 по 16.04.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, перебуваючи у районах н.п. Новоандріївка, Мала Токмачка, Оріхів, Преображенка, Копані Запорізької області (а.с.15).
У жовтні 2024 року позивач звернувся до відповідача з листом, в якому просив надати відомості стосовно того, чи здійснювались нарахування та виплата йому грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 21.09.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (Постанова КМУ від 30.08.2017 № 704).
Листом від 23.10.2024 №1531Ф відповідач поінформував позивача про те, що грошове забезпечення за період з 01.01.2020 по 01.10.2023 нараховувалось в межах чинного законодавства, з урахуванням прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018. 
Стосовно виплати індексації за 2016-2017 роки відповідач зазначив, що проведення індексації грошових доходів, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, тобто у межах коштів, передбачених на ці цілі. У подальшому для нарахування індексації враховувався базовий місяць – березень 2018 року (а.с.8).
Разом з листом від 23.10.2024 № 1531Ф відповідач надав позивачу довідки про нараховане грошове забезпечення за період служби з 01.01.2020 по 01.10.2023 та копії карток особових рахунків (а.с.8-12).
Так, згідно з довідкою про розмір грошового забезпечення від 23.10.2024 № 645/ВФЗ відповідач у 2020 році нарахував позивачу грошове забезпечення у загальному обсязі 231239,38 грн. (а.с.9). 
Відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення від 23.10.2024 № 645/ВФЗ відповідач у 2021 році нарахував позивачу грошове забезпечення у загальному обсязі 228459,82 грн. (а.с.9). 
Згідно з довідкою про розмір грошового забезпечення від 23.10.2024 № 645/ВФЗ відповідач у 2022 році нарахував позивачу грошове забезпечення у загальному обсязі 1090254,38 грн. (а.с.8). 
Відповідно до особистої картки на грошове забезпечення № 2469 відповідач у 2023 році нарахував позивачу грошове забезпечення у загальному обсязі 801501,48 грн. (а.с.12).
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення:
перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 21.09.2023, 
суми грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023 роки, 
суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704, 
Надаючи оцінку зазначеним правовідносинам колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що Кабінет Міністрів України як вищий орган виконавчої влади 30.08.2017 прийняв Постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (Постанова №704).
Вказаною Постановою №704 Кабінет Міністрів України затвердив, зокрема, тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.
Постанова КМУ від 30.08.2017 № 704 набрала чинності 01.03.2018.
Пунктом 2 Постанови №704 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з:
посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, 
щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії),
одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
За приписами п. 4 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема, посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Станом на дату набрання чинності Постановою № 704 (01.03.2018) пункт 4 даного нормативно-правового акту був викладений в редакції п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» (Постанова КМУ від 21.02.2018 № 103), а саме:
« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
У подальшому постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 Постанови КМУ від 21.02.2018 № 103.
Відтак, з 29.01.2020, тобто з дати набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18, пункт 6 Постанови КМУ від 21.02.2018 № 103 втратив чинність, натомість була відновлена дія пункту 4 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704.
При цьому, згідно з п. 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (Закон України від 06.12.2016 №1774-VІІІ) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.
Слід зазначити, що 12.05.2023 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №  704» (Постанова КМУ від 12.05.2023 №481), якою, зокрема, внесено зміни до п. 4 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704, виклавши абзац 1 у такій редакції: 
« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
Отже, у досліджуваних правовідносинах, виходячи з нормативно-правового регулювання на момент їх виникнення, під час розв`язання правової колізії між нормами п. 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ в редакції до внесення змін Постановою КМУ від 21.02.2018 № 103, та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 до Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 перевагу належить віддати положенням Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ як акту права вищої юридичної сили.
Слід взяти до уваги, що Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2022 по справі № 826/9052/18 сформульована правова позиція щодо необхідності зобов`язання Кабінету Міністрів України скасувати пп.1 п. 3 Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених Постановою КМУ від 21.02.2018 № 103 про внесення змін до Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704, що додатково свідчить про неможливість застосування пункту 4 Постанови КМУ від 30.08.2017 №  704 в редакції Постанови КМУ № 103.
Відтак, у період з 29.01.2020 (дата набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18) по 19.05.2023 (число, що передує даті набрання чинності Постановою КМУ від 12.05.2023 № 481) існували підстави для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02.08.2022 по справі № 440/6017/21, від 19.10.2022 по справі № 400/6214/21 та від 10.01.2023 по справі №  120/8682/21-а.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що у період з березня 2014 року по вересень 2023 року позивач проходив військову службу у підрозділах, які перебувають на фінансовому забезпеченні відповідача: 
- у період з 19.03.2018 по 31.10.2020 позивач обіймав посаду заступника військового комісара – начальника відділення комплектування ІНФОРМАЦІЯ_5 ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; 
- у період з 31.10.2020 по 14.07.2021 – посаду заступника військового комісара – начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_5 ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; 
- у період з 14.07.2021 по 26.06.2023 – посаду начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_6 ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; 
- у період з 26.06.2023 по 21.09.2023 – посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». 
З 21.09.2023 позивач обіймає посаду командира НОМЕР_1 окремого зенітного кулеметного батальйону Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». 
Зазначені обставини підтверджуються довідкою про проходження військової служби (трудову діяльність) (а.с.13-14).
Матеріали справи містять довідки про нараховане грошове забезпечення за період служби з 01.01.2020 по 01.10.2023 та копії карток особових рахунків (а.с.8-12). 
Так, згідно з довідкою про розмір грошового забезпечення від 23.10.2024 №  645/ВФЗ позивачу у 2020 році нараховано грошове забезпечення у загальному обсязі 231  239,38 грн. (а.с.9). 
Відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення від 23.10.2024 № 645/ВФЗ позивачу у 2021 році нараховано грошове забезпечення у загальному обсязі 228  459,82 грн. (а.с.9). 
Згідно з довідкою про розмір грошового забезпечення від 23.10.2024 №  645/ВФЗ позивачу у 2022 році нараховано грошове забезпечення у загальному обсязі 1  090  254,38 грн. (а.с.8). 
Відповідно до особистої картки на грошове забезпечення №2469 позивачу у 2023 році нараховано грошове забезпечення у загальному обсязі 801  501,48 грн. (а.с.12).
Водночас, оскільки норма п.  3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ не втратила чинності і за своєю юридичною силою є вищою за приписи пункту 4 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 у редакції до внесення змін Постановою КМУ від 21.02.2018 №  103, а також додатків 1, 12, 13, 14 до Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у відповідача на момент виникнення таких правовідносин були відсутні правові підстави для обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням із використанням іншого показнику, ніж прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня календарного року. 
Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач при обчисленні та виплаті позивачу грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 21.09.2023, суми грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023 роки та суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки повинен був враховувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого:
Законом України від 14.11.2019 № 294-IX станом на 01.01.2020, 
Законом України від 15.12.2020 № 1082-IX станом на 01.01.2021, 
Законом України від 02.12.2021 №  1928-IX станом на 01.01.2022, 
Законом України від 03.11.2022 №  2710-IX станом на 01.01.2023.
Натомість відповідач протиправно не зробив цього, застосовувавши розмір грошового забезпечення, затверджений Постановою КМУ від 30.08.2017 №  704 (т.т. застосовано прожитковий мінімум станом на 01.01.2018).
При цьому, визначаючи період, в якому відповідач діяв протиправно, суд виходить із того, що підстави для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14, об`єктивно існували по 19.05.2023 включно.
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано оцінив бездіяльність відповідача щодо нездійснення позивачу перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 включно, суми грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023 роки та суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 як протиправну.
Суд першої інстанції в частині періоду з 20.05.2023 по 21.09.2023 – відмовив. 
Виходячи з того, що в частині відмови в задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, то в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.
Стосовно доводів відповідача про не відновлення дії попередньої редакції Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 внаслідок скасування у судовому порядку п. 6 Постанови КМУ від 21.02.2018 № 103 суд апеляційної інстанції зазначає, що за усталеною позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи. 
Тобто такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними.
Відповідний правозастосовний підхід міститься у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2020 у справі №160/1088/19, від 11.08.2023 у справі №  380/103/22.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції, що позовні вимоги у відповідній частині слід задовольнити частково, а саме:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення позивачу перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023, суми грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023 роки та суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704.
Щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 21.09.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, а також матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки в розмірі окладу за військовим званням, включаючи посадовий оклад та оклад за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом відповідно на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 01.01.2023, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704, з урахуванням виплачених сум, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду
Отже, суд першої інстанції, із урахуванням обставин, встановлених під час надання правової оцінки бездіяльності відповідача щодо нездійснення позивачу перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 21.09.2023, суми грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023 роки та суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704, з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, дійшов обґрунтованого висновку про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 19.05.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, а також матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки в розмірі окладу за військовим званням, включаючи посадовий оклад та оклад за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом відповідно на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 01.01.2023, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704, з урахуванням виплачених сум.
Таким чином, позовні вимоги у відповідній частині підлягають частковому  задоволенню, а саме слід: 
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 19.05.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, а також матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки в розмірі окладу за військовим званням, включаючи посадовий оклад та оклад за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом відповідно на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 01.01.2023, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704, з урахуванням виплачених сум.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
З огляду на те, що ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.01.2025 року відстрочено ІНФОРМАЦІЯ_1 сплату судового збору в сумі 1453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три гривні) 44 коп. за подання апеляційної скарги на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.01.2025 року у справі №280/10339/24 до ухвалення судового рішення по суті апеляційної скарги і відкрито апеляційне провадження у справі, колегія суддів  апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1453,44 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.01.2025 року у справі №280/10339/24.
Керуючись ст.  241-245, 250, 311, 316, 321, 322 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.01.2025 року – залишити без змін.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь спеціального фонду Державного бюджету України суму судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1453,44 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три гривні 44 коп.).
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 17.04.2025 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко