ПОСТАНОВА 
Іменем України

13 травня 2025 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 392/695/24
провадження № 22-ц/4809/621/25 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,
секретар судового засідання Діманова Н. І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат",
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2024 року у складі головуючого судді Кавун Т. В.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог, заперечень і рішення суду першої інстанції.
18 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», в якому просила стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 вересня 2023 року по 14 березня 2024 року, у загальній сумі 77 452,44 та стягнути з відповідача на її користь 30 000 грн моральної шкоди, заподіяної порушенням законних прав згідно статті 237-1 КЗпП України.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що перебувала у трудових відносинах зі Смолінською шахтою Державного підприємства «Східний-гірничо збагачувальний комбінат», працювала на посаді апаратника очищення стічних вод дільниці радіометричного збагачення руди шахти.
Наказом № 902 о/с від 14 вересня 2023 року позивачка звільнена з роботи у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі за станом здоров`я.
При звільненні відповідач не провів повного розрахунку, не виплатив належних їй сум заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, посилаючись на відсутність коштів. 
Загальна сума заборгованості на момент звільнення (14.09.2023) становила - 99 896,45 гривен, що підтверджується довідкою відповідача про заборгованість із заробітної плати. 
З метою досудового врегулювання спору, ОСОБА_1 зверталась до відповідача з проханням погасити заборгованість із заробітної плати, однак отримала усну відмову, мотивовану відсутністю коштів на підприємстві. В подальшому відповідач проводив розрахунок по заборгованості малими частинами.
Так, станом на 18 січня 2024 року заборгованість становила 35 430,01 грн, яка включала в себе: 1 572,79 грн - заробітна плата за червень 2023 року; 6 663,85 - грн заробітна плата за липень 2023 року; 6 779,13 грн - заробітна плата за серпень 2023 року; 3 219,25 грн- заробітна за вересень 2023 року; 6 724,13 гривень - компенсація за невикористану відпустку (21 календарний день) 10 470,86 гривень - вихідна допомога.
Позивачка вказує, що остаточний розрахунок по заборгованості із заробітної плати був проведений відповідачем 27 березня 2024 року.
Відповідно до довідки ДП «Схід ГЗК» Смолінської шахти за №18-30/140 від 22 січня 2024 року середньомісячна заробітна плата позивачки з урахуванням податків та зборів складає - 13 007,28 грн. При цьому, середньоденна заробітна плата з урахуванням податків та зборів складає - 591, 24 гривень. Строк затримки виплати належних їй при звільненні сум, з урахуванням дати звільнення з 14 вересня 2023 року по 14 березня 2024 року - становить 131 день (беручи до уваги ч. 6 ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах військового часу», яким зупинена дія ст.73 КЗпП України щодо визначення святкових і неробочих днів).
З урахуванням розміру середньоденної заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку за весь період становить - 77 452,44 гривень (131 днів х 591,24 гривень = 77 452,44 гривень).
Позивачка зазначала про порушення її трудових прав, які полягали у невиплаті їй належних при звільнені сум заробітної плати та усіх належних їй до виплат сум упродовж значного періоду часу, внаслідок чого порушено звичайний уклад життя, що призвело до моральних страждань через відсутність коштів, необхідних для забезпечення умов проживання, зумовило зміну способу життя, викликало необхідність докладання додаткових зусиль для утримання сім`ї, тому заявила вимогу про відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. 

У відзиві на позов представник відповідача заперечила щодо вимог позивачки та просила відмовити у їх задоволенні. Вказала, що позивачка дійсно працювала на Смолінській шахті ДП «Схід ГЗК» на посаді апаратника очищення стічних вод та була звільнена 14 вересня 2023 року з підприємства, у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України. На момент звільнення заборгованість із виплати заробітної плати ОСОБА_1 становила 65 147,90 грн.
Згідно довідки Смолінської шахти ДП «Схід ГЗК» від 18 січня 2024 року за №18-30/113, яку позивачем долучено до позову, станом на 18 січня 2024 року заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 склала 35 430,01 гривень, а саме за червень 2023 в сумі 1 572,79 гривень, за липень 2023 - 6 663,85 гривень, за серпень 2023 - 6 779,13 гривень, за вересень 2023 – 3 219,25 гривень, компенсація за невикористану відпустку (21 к.д.) - 6 724,13 гривень, вихідна допомога - 10 470,86 гривень.
Згідно довідки Смолінської шахти ДП «Схід ГЗК» від 17 травня 2024 року за №18-30/722 за підприємством відносно ОСОБА_1 відсутня заборгованість в сумі 65 147,90 грн з виплати заробітної плати, остання виплата відбулася 27 березня 2024 року.
Зазначає, що перерахування заробітної плати підприємством здійснювалось: за березень 2023 року в сумі 2 165,70 гривень, згідно до платіжного доручення від 06.10.2023 за №10716; за квітень 2023 року в сумі 5 610,00 гривень, згідно до платіжного доручення від 06.10.2023 за №10903; за квітень 2023 року в сумі 3 366,00 гривень, згідно до платіжного доручення від 24.10.2023 за №11851; за квітень 2023 року в сумі 2 244,38 гривень, згідно до платіжного доручення від 20.11.2023 за №12358; за травень 2023 в сумі 7 948,00 гривень, згідно до платіжного доручення від 20.11.2023 №12374; за травень 2023 в сумі 1 987,45 гривень, згідно до платіжного доручення від 22.12.2023 за №13951; за червень 2023 в сумі 6 292,00 гривень, згідно до платіжного доручення від 22.12.2023 за №14003; за червень 2023 в сумі 1 572, 79 гривень, згідно до платіжного доручення від 18.01.2024 №912; за липень 2023 в сумі 6 663,85 гривень, згідно до платіжного доручення від 01.02.2024 №1190; за серпень 2023 в сумі 6 779,13 гривень, згідно до платіжного доручення від 29.02.2024 №2334; за серпень 2023 в сумі 42,76 гривень, згідно до платіжного доручення від 06.10.2023 №10732; за серпень 2023 в сумі 61,60 гривень, згідно до платіжного доручення від 06.10.2023 №10739; за вересень 2023 в сумі 20 414,24 гривень, згідно до платіжного доручення від 27.03.2024 №4480.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжено і наразі воєнний стан в Україні триває. У зв`язку з цим, ДП «Схід ГЗК» тривалий час, починаючи з 01.03.2022 перебувало у вимушеному тимчасовому простої, що підтверджується наказом ДП «Схід ГЗК» «Щодо вимушеного тимчасового простою підрозділів» від 24.02.2022 №64. Згідно Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на 16.01.2024 відкрито більше 700 виконавчих проваджень про стягнення з ДП «Схід ГЗК» заборгованості. Арешт рахунків унеможливлює проведення будь-яких фінансових операцій у господарській діяльності підприємства та обмежує доступ в їх користуванні.
Вказані наслідки неплатоспроможності виникли не з вини відповідача, пов`язані з тривалістю затримок виплат зумовлених фінансово-економічною кризою нестабільним державним (бюджетним) фінансуванням та затримками у взаєморозрахунках, а також введенням воєнного стану в Україні.
Таким чином, підтверджена об`єктивність відсутності фінансової можливості виконувати обов`язок щодо виплати заробітної плати.
Щодо стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку у розмірі 77 452,44 гривень, вимога позивачки в якості стягнення середнього заробітку значно перевищує суму основного боргу на момент звільнення, яка до подання позову до суду була повністю виплачена частинами, та порушує принцип співмірності. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивачки, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, але і не є співмірною розміру заборгованості.
Представник вважає, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, є розмір виплати в сумі 10 000,00 грн, яка є орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити з урахуванням розміру заборгованості по заробітній платі та періоду затримки розрахунку.
Вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 30 000,00 гривень є надмірною, оскільки, відшкодування моральної шкоди не має призводити до навіть неістотного збагачення, такий розмір не відповідає принципу розумності, виваженості та справедливості. Позивачкою не надано жодного доказу того, що їй завдано моральної шкоди саме ДП «Схід ГЗК», зокрема не підтверджено факту порушення її прав, завдання моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, не встановлено причинного зв`язку між невиплатою заробітної плати і протиправними діями та виною в його заподіянні (а.с.41-47).

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення середньої заробітної плати за час затримки при звільненні та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто із Державного підприємства «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10 000 гривень.
Стягнуто з Державного підприємства «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000 гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у день звільнення позивачки ОСОБА_1 відповідачем як роботодавцем не було проведено розрахункув повному обсязі, виплата позивачці заборгованості із заробітної плати підприємством проводилась частинами, останній платіж був здійснений 27 березня 2024 року, заборгованість по заробітній платі відсутня, тому суд вважав справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення належних при звільненні позивачці виплат в сумі 10 000 грн. При цьому суд вказав, що зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивачки, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити з урахуванням розміру заборгованості по заробітній платі та періоду затримки розрахунку.
Крім того, суд першої інстанції врахував можливість зменшення такого розміру середнього заробітку, виходячи з висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц та визначив співмірність розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 10 000 грн, що вважав справедливим у балансі інтересів сторін.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу. 
ОСОБА_1 подала до Кропивницького апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2024 року в частині відмови про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 вересня 2023 року по 14 березня 2024 року у загальній сумі 77 452,44 грн та задоволення її вимог у цій частині в повному обсязі.
В обґрунтування зазначає, що відповідно до довідки ДП «Схід ГЗК» Смолінської шахти №18-30/140 від 22 січня 2024 року середньомісячна заробітна плата з урахуванням податків та зборів складає 13 007,28 грн. При цьому середньоденна заробітна плата з урахуванням податків та зборів складає 591, 24 грн. Строк затримки виплати належних їй при звільненні сум, з урахуванням дати звільнення з 14 вересня 2023 року по 14 березня 2024 року становить 131 день (з урахуванням ч.6 ст. 6 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»). Отже, з урахуванням розміру середньоденної заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку складає – 77 452, 44 грн (131 днів х 591, 24 грн = 77,452,44 грн).
Вказує, що суд першої інстанції на зазначене не звернув уваги, проігнорував судову практику у подібних правовідносинах та дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для повного задоволення позову в цій частині.
       Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано, що згідно вимог ч.3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника відповідача – ОСОБА_2 , вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення зміні в частині визначення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Смолінською шахтою ДП «Схід ГЗК» та була звільнена з підприємства 14 вересня 2023 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України.
Згідно наказу в.о. директора ДП «Схід ГЗК» Смолінської шахти від 14 вересня 2023 року № 902 о/с, ОСОБА_1 звільнено з підприємства у відповідності до п. 2 ст. 40 КЗпП України. Підстава: лист директора КНП «СМСЧ» Смолінської селищної ради від 13.09.2023 за № 01-11/890, висновок ЛКК від 12 вересня 2023 року за № 243 (а.с.10).
Згідно довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат та загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виданої на ім`я ОСОБА_1 , розмір заробітної плати (грошове забезпечення, винагорода за цивільно-правовим договором), на яку нараховано єдиний внесок та/або страхові внески в період з вересня 2022 року по серпень 2023 року становить – 99 896,45 гривень (а.с.11).
Відповідно до довідки ДП «Схід ГЗК» Смолінська шахта від 18 січня 2024 року за № 18-30/113 станом на 18 січня 2024 року за підприємством рахується заборгованість з виплати заробітної плати ОСОБА_1 в сумі 35 430,01 грн, яка складається із: заборгованості по заробітній платі за червень 2023 року в сумі – 1 572,79 гривень; за липень 2023 року в сумі – 6 663,85 гривень; за серпень 2023 року в сумі – 6 779,13 гривень; за вересень 2023 року в сумі – 3 219,25 гривень; компенсація за невикористану відпустку (21 к.д.) – 6 724,13 гривень; вихідна допомога в сумі – 10 470,86 гривень (а.с.13).
Згідно довідки ДП «Схід ГЗК» Смолінська шахта від 22 січня 2024 року за № 18-30/140 встановлено, що ОСОБА_1 нараховано заробітну плату з ПДФО та ВЗ: за липень 2023 року в сумі 4 022,49 гривень, кількість робочих днів згідно графіка роботи – 21, фактична кількість відпрацьованих робочих днів – 7; за серпень 2023 року в сумі 1 298,65 гривень, кількість робочих днів згідно графіка роботи – 23, фактична кількість відпрацьованих робочих днів – 2. Середньоденна заробітна плата з урахуванням податків та зборів складає – 591,24 гривень. Середньомісячна заробітна плата з урахуванням податків та зборів складає – 13 007,28 гривень (а.с.14).
Відповідно до роздруківок, наданих ОСОБА_1 , перерахування заробітної плати підприємством ДП «Схід ГЗК» здійснювалось: 20.09.2023 в сумі – 2 168,80 гривень; 06.10.2023 в сумах – 42,76 гривень, 5 610,00 гривень, 61,60 гривень, 2 165,70 гривень; 24.10.2023 року в сумі – 3 366,00 гривень; за 30.10.2023 в сумі – 957,33 гривень; 20.11.2023 року в сумах – 2 244,38 гривень, 7 948,00 гривень; 22.12.2023 в сумах – 1 987,45 гривень, 6 292,00 гривень; 18.01.2024 в сумі – 1 572,79 гривень; 01.02.2024 в сумі – 6 663,85 гривень; 29.02.2024 в сумі – 6 779,13 гривень; 27.03.2024 в сумі – 20 414,24 гривень (а.с.8-9).
Згідно довідки ДП «Схід ГЗК» Смолінська шахта від 17 травня 2024 року за № 18-30/722, вбачається, що ОСОБА_1 , підприємством здійснювалось перерахування заробітної плати: за березень 2023 року в сумі 2 165,70 гривень, згідно до платіжного доручення від 06.10.2023 за №10716; за квітень 2023 року в сумі 5 610,00 гривень, згідно до платіжного доручення від 06.10.2023 за №10903; за квітень 2023 року в сумі 3 366,00 гривень, згідно до платіжного доручення від 24.10.2023 за №11851; за квітень 2023 року в сумі 2 244,38 гривень, згідно до платіжного доручення від 20.11.2023 за №12358; за травень 2023 в сумі 7 948,00 гривень, згідно до платіжного доручення від 20.11.2023 №12374; за травень 2023 в сумі 1 987,45 гривень, згідно до платіжного доручення від 22.12.2023 за №13951; за червень 2023 в сумі 6 292,00 гривень, згідно до платіжного доручення від 22.12.2023 за №14003; за червень 2023 в сумі 1 572, 79 гривень, згідно до платіжного доручення від 18.01.2024 №912; за липень 2023 в сумі 6 663,85 гривень, згідно до платіжного доручення від 01.02.2024 №1190; за серпень 2023 в сумі 6 779,13 гривень, згідно до платіжного доручення від 29.02.2024 №2334; за серпень 2023 в сумі 42,76 гривень, згідно до платіжного доручення від 06.10.2023 №10732; за серпень 2023 в сумі 61,60 гривень, згідно до платіжного доручення від 06.10.2023 №10739; за вересень 2023 в сумі 20 414,24 гривень, згідно до платіжного доручення від 27.03.2024 №4480.
Відповідно до довідки № 18-30/113 від 18.01.2024 станом на 18.01.2024 заборгованість по заробітній платі складала – 35 430,01 гривень. Станом на 17.05.2024 заборгованість по заробітній платі відсутня (а.с.49).
Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частин перших статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у день звільнення відповідачем не проведено повного розрахунку з ОСОБА_1 , виплата заборгованості із заробітної плати проводилась частинами, останній платіж був здійснений 27 березня 2024 року, на час звернення позивачки з цим позовом заборгованість по заробітній платі була відсутня, тому суд вважав справедливим, пропорційним розмір середнього заробітку за час затримки виплати належних звільненій позивачці виплат - 10 000 грн. 
При цьому суд першої інстанції вказав на можливість зменшення такого розміру середнього заробітку, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, тому визначив співмірним сумі заборгованості розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 10 000 грн, вважаючи це справедливим у балансі інтересів сторін.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції в частині зменшення розміру середнього заробітку до 10 000 грн враховуючи наступне.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ДП «Схід ГЗК» Смолінською шахтою.
Згідно наказу в.о. директора ДП «Схід ГЗК» Смолінської шахти від 14 вересня 2023 року № 902 о/с, ОСОБА_1 звільнено з підприємства у відповідності до п. 2 ст. 40 КЗпП України. Підстава: лист директора КНП «СМСЧ» Смолінської селищної ради від 13.09.2023 за № 01-11/890, висновок ЛКК від 12 вересня 2023 року за № 243 (а.с.10).
Позивачка вказує, що на день звільнення їй не було виплачено всі належні суми заробітної плати, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу, в загальній сумі 99896,45 грн, починаючи з жовтня 2023 року заборгованість іззаробітноїплати виплачувалась частинами.
Згідно довідки Смолінської шахти ДП «Схід ГЗК» від 28.01.2024, явиданої ОСОБА_1 у підприємства наявна заборгованість перед нею в сумі 35 430,01 грн, що складається із: заборгованості по заробітній платі за червень 2023 року в сумі – 1 572,79 грн; за липень 2023 року в сумі – 6 663,85 грн, за серпень 2023 року в сумі – 6 779,13 грн, за вересень 2023 року в сумі – 3 219,25 грн, компенсації за невикористану відпустку (21 к.д.) – 6 724,13 грн, вихідної допомоги в сумі – 10 470,86 гривень (а.с.13).
Згідно довідки Смолінської шахти ДП «Схід ГЗК» від 17.05.2024, що була долучена відповідачем до відзиву на позовну заяву, на день звільнення заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 складала 65147,90 грн, а станом на 18.01.2024 заборгованість перед ОСОБА_1 рахувалась в сумі 35 430,01 грн, і станом на 17.05.2024 - відсутня (а.с. 49).
Обчислення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, провадиться судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок).
Абзацом третім пункту 2 наведеного Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.
Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).
Згідно довідки Смолінської шахти ДП «Схід ГЗК» від 22 січня 2024 року № 18-30/140 ОСОБА_1 нараховано заробітну плату з ПДФО та ВЗ: за липень 2023 року в сумі 4 022,49 грн, кількість робочих днів згідно графіка роботи – 21, фактична кількість відпрацьованих робочих днів – 7; за серпень 2023 року в сумі 1 298,65 грн, кількість робочих днів згідно графіка роботи – 23, фактична кількість відпрацьованих робочих днів – 2. Середньоденна заробітна плата з урахуванням податків та зборів складає – 591,24 гривень. Середньомісячна заробітна плата з урахуванням податків та зборів складає – 13 007,28 гривень (а.с.14).
З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, лікарняні, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Отже, статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Судом встановлено період порушення трудових прав позивачки щодо проведення повного розрахунку у день звільнення: з 14 вересня 2023 року (день звільнення позивача) по 14 березня 2024 року (день фактичного розрахунку - остання виплати частини заборгованості). 
В мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення визначено розмір середнього заробітку, який відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України повинні виплатити позивачці за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше, як за шість місяців, в сумі 77 452, 44 грн (131 днів х 591, 24 грн). 
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивачка не повинна доводити розмір майнових втрат, яких вона зазнала. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, могла зазнати позивачка.
Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Законом № 2352-ІХ запроваджено ряд змін у трудовому законодавстві, зокрема, положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».
Ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, що передбачені при звільненні, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, тому відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, ураховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Такий підхід в частині необхідності застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності при визначенні суми розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку запроваджено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26 червня 2019 року та від 26 лютого 2020 року у справах № 761/9584/15-ц та № 821/1083/17.
Водночас Верховний Суд у постановах від 29 лютого 2024 року у справі № 460/42448/22, від 22 лютого 2024 року у справі № 560/831/23, від 15 лютого 2024 року у справі № 420/11416/23, від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22, від 30 листопада 2023 року у справі № 380/19103/22 та від 28 червня 2023 року у справі № 560/11489/22 зауважив на тому, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц викладено щодо приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.
Наведений у цих постановах підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України не обмежувала період, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.
За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зменшення визначеного позивачкою розміру середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні до 10 000 грн. 
Зменшення судом першої інстанції розміру середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, враховуючи поведінку сторін та конкретні обставини справи, не є справедливим, , оскільки не враховує розмір несвоєчасно виплаченої відповідачем заробітної плати при звільненні, суперечить вимогам ст. 117 КЗпП України позивачки.
Тому судове рішення в цій частині підлягає зміні і до стягнення на користь позивачки підлягає 77 452, 44 грн середнього заробітку, що нарахований за весь період затримки розрахунку, але не більше як за шість місяців.
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене судове рішення в частині визначення розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню з роботодавця за час затримки виплати всіх належних сум позивачці при її звільненні, підлягає зміні із збільшенням зазначеної судом суми з 10 000 грн до 77452, 44 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення, то відповідно змінює розподіл судових витрат, що дає підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 816, 80 грн з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат".
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2024 року змінити в частині стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні.
Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 вересня 2023 року по 14 березня 2024 року в розмірі 77 452, 44 грн.
Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 816, 80 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 20.05.2025.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник