ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(додаткова)
 
05 червня 2025 року 
м. Київ
 
справа № 755/7632/22
 
провадження № 61-9085св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа- приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу                Вірун Оксана Юріївна,
 
розглянув заяву представника  ОСОБА_2 - адвоката Розмоша Владислава Івановича про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вірун Оксана Юріївна, про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Тутою Інною Вікторівною, на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2023 року у складі судді Петришин Н. М. та постанову Київського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року у складі колегії суддів: Верланова С. М., Невідомої Т. О., Нежури В. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу                   Вірун О. Ю., про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
 
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня              2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2023 року - без змін.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 25 000 грн.
 
Постановою Верховного Суду від 21 березня 2025 року касаційну скаргу             ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Тутою І. В. залишено без задоволення.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня                     2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року залишено без змін.
 
27 березня 2025 року до Верховного Суду надійшла заява представника                                ОСОБА_2 - адвоката Розмоша В. І. про ухвалення додаткового судового рішення у справі щодо вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу під час касаційного провадження, сформоване у системі ЄСІТС «Електронний суд» 27 березня 2025 року. У заяві представник  ОСОБА_2 - адвокат Розмош В. І. просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн                                 у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Зазначену заяву 27 березня 2025 року надіслано ОСОБА_1 та приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Вірун О. Ю., що підтверджено долученою накладною з описом вкладення у цінне відправлення.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи заяви, суд дійшов висновку, що заява представника  ОСОБА_2 - адвоката Розмоша В. І.                        про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню.
 
Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3).
 
Згідно з вимогами підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції, зокрема, складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою                      (частина перша статті 15 ЦПК України).
 
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої                                  статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
 
Згідно з положеннями частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати                                з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
 
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів                       у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
 
У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Розмош В. І. просив стягнути витрати на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції у розмірі 50 000 грн та долучив, зокрема, докази направлення копії відзиву представнику ОСОБА_1 - адвокату Туті І. В. та приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Вірун О. Ю. (том 3, а. с. 192; 199).
 
У матеріалах справи наявні, додані до відзиву на касаційну скаргу, документи, на які посилається представник ОСОБА_2 - адвокат Розмош В. І., як на підтвердження понесених ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, а саме:
- ордер серії АІ № 1682249 від 15 серпня 2024 року;
- договір про надання правової (правничої) допомоги від 03 березня 2023 року;
- акт виконаних робіт (наданих послуг) від 15 серпня 2024 року за договором про надання правової (правничої) допомоги від 03 березня 2023 року; 
- докази направлення відзиву і долучених до нього документів учасникам справи (том 3, а. с. 191; 193-197).
 
Встановлено, що копію постанови Верховного Суду від 21 березня 2025 року  ОСОБА_2 отримав у системі «Електронний суд» 25 березня 2025 року,                                    а із заявою про ухвалення додаткового судового рішення представник                ОСОБА_2 - адвокат Розмош В. І. звернувся до Верховного Суду 27 березня 2025 року.
 
Колегія суддів вважає, що заява представника ОСОБА_2 - адвоката                 Розмоша В. І., про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню, оскільки до відзиву на касаційну скаргу  ОСОБА_2 долучено зазначені вище докази понесення витрат на правничу допомогу та заявлено відповідне клопотання.
 
Згідно з повідомленням про доставлення електронного листа представник           ОСОБА_1 - адвокат Тута І. В. отримала електронну копію заяви про ухвалення додаткового рішення через електронний кабінет у системі «Електронний суд»                         27 березня 2025 року.
 
Відповідно до трекінгу поштових відправлень АТ «Укрпошта» поштове відправлення № 0103300289480 вручено  ОСОБА_1 09 квітня 2025 року.
 
Крім того, Верховним Судом було направлено на адресу  ОСОБА_1 (вручено особисто 21 травня 2025 року) копію заяви представника ОСОБА_2 - адвоката                 Розмоша В. І. про ухвалення додаткового рішення у справі.
 
Заперечень щодо поданої представником ОСОБА_2 - адвокатом                 Розмошем В. І., заяви про ухвалення додаткового судового рішення ні                                ОСОБА_1 , ні її адвокат до суду не подали.
 
Отже,  ОСОБА_1 не висловила своєї позиції щодо заявленої відповідачем суми витрат на правничу допомогу, тобто не заперечила її розмір, а згідно із частиною п`ятою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (див. додаткову ухвалу Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).
 
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
 
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
 
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
 
У пункті 6.5 постанови від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 Верховний Суд зробив висновок, що «за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8                статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2                               статті 126 цього Кодексу)».
 
Проаналізувавши долучені до матеріалів справи та подані на підтвердження факту понесення  ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу документи, колегія суддів вважає, що відображена у наданих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом Розмошем В. І. роботи (наданих послуг) відповідає критерію розумності та часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, отже, заява про ухвалення додатково рішення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
 
Керуючись статтями 133, 137, 141, 270, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Заяву представника  ОСОБА_2 - адвоката Розмоша Владислава Івановича про ухвалення додаткового судового рішення у справі задовольнити.
 
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,                є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник