ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/330/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/10254/20 Категорія: 351000000 	Пересунько Я. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року	м. Черкаси	

       Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
секретар Івануса А.Д.

учасники справи: 
позивач за первісним позовом – ОСОБА_1 ;
відповідачі за первісним позовом – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Служба у справах дітей Черкаської міської ради;
позивач за зустрічним позовом – ОСОБА_3 ;
відповідачі за зустрічним позовом – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;
представник ОСОБА_2 – адвокат Самофал Владислав Ігорович;
особи, які подали апеляційну скаргу – ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 – адвокат Самофал Владислав Ігорович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги  ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 – адвоката Самофала Владислава Ігоровича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення порядку користування майном, що є у спільній частковій власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визначення порядку користування майном, що є у спільній частковій власності,

в с т а н о в и в:
19.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення порядку користування майном, що є у спільній частковій власності.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником 61/200 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 травня 2015 року.
Відповідачі по справі є співвласниками вказаного будинку та надвірних споруд і є власниками 113/200 частин - ОСОБА_2 та 13/100 частин - ОСОБА_3 .
Оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо користування спільним будинком, позивач звернувся з даним позовом та просить, з урахуванням уточненої позовної заяви від 06.11.2024 року визначити порядок користування будинком та надвірними спорудами між ним та відповідачами по АДРЕСА_1 відповідно до варіанту № 1 судової експертизи, виділивши в користування ОСОБА_1 приміщення будинку: коридор 2-1 площею 8,1 кв.м., кухню 2-2 площею 9,1 кв.м., житлову кімнату 2-3 площею 9,5 кв.м., санвузол 2-6 площею 6,2 кв.м. та 1/2 частину воріт з хвірткою №1, 1/2 частину огорожі №2, 1/2 частину огорожі № 4, 1/2 частину огорожі № 6, 1/3 частину огорожі №10 та 1/2 частину водоколонки №7 (т. 2, а.с.141).
23 лютого 2023 року ОСОБА_3 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визначення порядку користування майном, що є у спільній частковій власності.
В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначила, що ОСОБА_3 на підставі договору дарування частини житлового будинку від 01.07.2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., зареєстрованого в реєстрі за № 4122, належало 13/100 частин житлового будинку та надвірних споруд по АДРЕСА_1 , а саме: кухня 1-2 площею 9,5 кв.м., жила кімната 1-3 площею 14,2 кв.м., прибудова літ. а2 загальною площею 14,2 кв.м., загальна площа приміщень 37,9 кв.м. та надвірні споруди сарай літ. Б, погреби літ. Д, Е, огорожі № 3,4, 5.
ОСОБА_3 були проведені відповідні будівельні роботи вказаної житлової кімнати, допоміжних приміщень та надвірних споруд, з метою їх приведення до належного для проживання та використання стану. Загальна вартість лише невід`ємних поліпшень склала 408 552,00 грн. Після проведених переобладнань у користуванні ОСОБА_3 знаходилися житлова кімната 1-3 площею 14,2 кв.м., коридор 1-1 площею 14,2 кв.м., кухня 1-2 площею 9,5 кв.м. та надвірні споруди сарай літ. Б, погреби літ. Д, Е, огорожі № 3, 4, 5.
Після проведених ремонтних робіт та переобладнань ОСОБА_3 разом зі своїм чоловіком та неповнолітніми дітьми почали використовувати зазначені приміщення та допоміжні споруди, які використовують по цей час.
У подальшому вказаний договір дарування був оскаржений ОСОБА_1 до суду.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.01.2022 року у справі № 712/449/21, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 22.06.2022 року, визнано недійсним договір дарування частини житлового будинку, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 01 липня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., зареєстрований в реєстрі за №4122.
25.10.2022 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір дарування частини житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., зареєстрований в реєстрі за № 6292. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_3 отримала у власність 13/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .
Таким чином, ОСОБА_3 разом зі своєю сім`єю залишилася користуватися тими приміщеннями, якими безперервно користуються з 2015 року.
Решта будинку з надвірними спорудами знаходиться у власності ОСОБА_1 , якому належить 61/200 частин будинку, та ОСОБА_5 , якій належить 113/200 частин будинку.
Вказує, що будинок складається з трьох житлових кімнат: житлова кімната 1-3 площею 14,2 кв.м., житлова кімната 2-3 площею 9,5 кв.м. та житлова кімната 2-5 площею 8,8 кв.м. Крім того, є допоміжні приміщення коридор 1-1 площею 14,2 кв.м., кухня 1-2 площею 9,5 кв.м., веранда 2-1 площею 8,1 кв.м., котельня 2-2 площею 9,2 кв.м. та кухня 2-4 площею 14,5 кв.м.
Житлова кімната та допоміжні приміщення, якими користується ОСОБА_3 , становлять одну частину будинку. Решта житлових кімнат та допоміжних приміщень знаходяться в іншій ізольованій частині будинку.
У користуванні ОСОБА_2 знаходяться приміщення іншої, більшої частини будинку. ОСОБА_1 жодними приміщеннями у будинку не користувався і не користується.
ОСОБА_3 просить визначити порядок користування житловим будинком та надвірними спорудами по АДРЕСА_1 наступним чином: виділити в користування ОСОБА_3 житлову кімнату 1-3 площею 14,2 кв.м., допоміжні приміщення коридор 1-1 площею 14,2 кв.м., кухню 1-2 площею 9,5 кв.м. та надвірні споруди сарай літ. Б, погреби літ. Д, Е, огорожу №3, 4, 5; виділити в спільне користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлову кімнату 2-3 площею 9,5 кв.м., житлову кімнату 2-5 площею 8,8 кв.м., допоміжні приміщення веранду 2-1 площею 8,1 кв.м., котельню 2-2 площею 9,2 кв.м. та кухню 2-4 площею 14,5 кв.м. та надвірні споруди вбиральню літ. Г, гараж літ. Ж, огорожу №1, 2, 6, водоколонку № 7.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2024 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування майном відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 ,, ОСОБА_2 про визначення порядку користування майном, що є у спільній частковій власності - задоволено.
Визначено порядок користування житловим будинком та надвірними спорудами по АДРЕСА_1 :
- виділивши у користування ОСОБА_3 коридор літ. 1-1, площею 5,1 кв.м., житлова кімната літ. 1-2 площею 14,2 кв.м., кухня-вітальня літ. 1-3 площею 17 кв.м., санвузол літ. 1-4 площею 5,6 кв.м., сарай літ. «Б», погріб літ. «Д», погріб літ. «Е», хвіртка № 8, огорожа № 9, 1/3 частини огорожі № 10;
- виділивши у користування ОСОБА_2 частини коридору літ. 2-1 площею 4 кв.м., 1/2 частини кухні літ. 2-2 площею 4,5 кв.м., житлова кімната літ. 2-4 площею 15,1 кв.м., житлова кімната літ. 2-5 площею 8,8 кв.м., 1/2 частини санвузолу літ. 1-4 площею 3,1 кв.м., вбиральня літ. «Г», гараж літ «Ж», 1/2 частини воріт з хвірткою № 1, по 1/2 частини огорож № № 2, 4, 6; 1/3 частини огорожі № 10, 1/2 частини водоколонки № 7;
- виділивши у користування ОСОБА_1 1/2 частини коридору літ. 2-1 площею 4,1 кв.м., 1/2 частини кухні літ. 2-2 площею 4,6 кв.м., житлова кімната літ. 2-3 площею 9, 5 кв.м., санвузол літ. 2-6 площею 3,1 кв.м., 1/2 частини воріт з хвірткою № 1, по 1/2 частини огорож № 2,4,6, 1/3 частини огорожі № 10, 1/2 частини водоколонки № 7.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 536,80 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 536,80 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення змінити, визначивши порядок користування будинком та надвірними спорудами по АДРЕСА_1 між ним та відповідачами відповідно до варіанту № 1 судової експертизи та стягнути з відповідачів на його користь понесені судові витрати в розмірі 38486,60 грн. та сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є помилковим та таким, що підлягає зміні. Вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу, що ОСОБА_1 має у власності в будинку 61/200 частину, а ОСОБА_3 лише 13/100, тобто майже в три рази меншу частку, однак яка отримала в результаті судового рішення найкращу частину будинку. Крім того, суд виділив ОСОБА_3 з надвірних споруд сарай та два погріба, а ОСОБА_1 жодної надвірної споруди.
Вважає, що з урахуванням наведеного порядок користування будинком та надвірними спорудами необхідно було визначити по варіанту № 1 судової експертизи. 
Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_2 – адвокат Самофал В.І. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про визначення порядку користування майном, що є у спільній частковій власності, в частині стягнення судових витрат, відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з порушенням норм матеріального права, без належної оцінки фактичних обставин справи. Вказує, що судом не були враховані норми ст.ст. 319, 321 ЦК України при ухваленні рішення суду. Фактично ОСОБА_2 позбавлена можливості користуватися своєю власністю та порушується її право власності на майно. Суд не врахував, що в даному випадку зменшення долі ОСОБА_2 на 40% та збільшення долі ОСОБА_3 за рахунок майна скаржника на 300% є явно значним відхиленням від ідеальних часток.
Вказує, що ОСОБА_3 отримує майно в індивідуальне користування, натомість ОСОБА_2 лише частину виділеного в користування майна використовуватиме індивідуально, а іншу фактично спільно з іншим співвласником ОСОБА_1 . Тому, при врахуванні індивідуального користування доля ОСОБА_3 ще більше збільшується, що не узгоджується з нормами матеріального права, які регулюють правомочності щодо права власності, зокрема права користування ним.
Зазначає, що санвузол літ. 2-6 площею 3,1 кв.м., який був виділений ОСОБА_1 є самочинним будівництвом та збудований особисто, та лише одним співвласником ОСОБА_2 . На даний час вказаний санвузол не приймався в експлуатацію та з юридичної точки зору є самочинним будівництвом. Оскільки, на самочинне будівництво не виникає права власності, то в жодного із співвласників не виникає правомочностей права власності щодо володіння та користування ним.
16 січня 2025 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відзив мотивований тим, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга такою, що не підлягає до задоволення. Вказує, що судом було вірно враховано те, що відповідач за первісним та зустрічним позовом ОСОБА_2 володіє більшою часткою у спірному будинку. І першим і другим варіантом її права як співвласника обмежуються у більшій мірі, аніж права інших співвласників. Вказує, що при застосуванні другого варіанту, запропонованого експертом, права співвласника ОСОБА_2 захищаються в більшій мірі, у порівнянні з першим варіантом встановлення порядку користування будинком.
Зазначає, що ОСОБА_2 не було надано до суду доказів, які б підтверджували її доводи щодо того, що санвузол 2-6 площею 3,1 кв.м. є самочинним будівництвом та наголошує, що у даному випадку не вирішується питання щодо розпорядження власністю, а лише ставиться питання про визначення порядку користування приміщеннями житлового будинку з надвірними спорудами.
Вважає, що суд повно та всебічно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріально та процесуального права.
27 січня 2025 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Самофала В.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його апеляційної скарги, рішення суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Відзив мотивований тим, що доводи апеляційної скарги не містять жодного посилання на норми матеріального права, які б обґрунтовували їх законність. Доводи зводяться лише до того, що ОСОБА_3 виділено кращу частину ніж скаржнику, однак ні оскаржуване рішення суду, ні апеляційна скарга жодним чином не враховують порушення прав самої ОСОБА_2 , в якої найбільша доля в спільній власності. При цьому варіант № 1 передбачає фактично зменшення долі ОСОБА_2 майже в двічі, що безумовно не є незначним відхиленням від ідеальних часток. 
Вказує, що ОСОБА_2 є власником 113/200 часток в домоволодінні, тобто значно більше ніж половина. Згідно висновку експерта ідеальна частка її площі має складати 55,8 кв.м., при цьому їй пропонується виділити в користування 35,2 кв.м. або на 20,6 кв.м. менше, що складає лише 63 % від її частки. Таким чином відбувається зменшення долі на 40%, що є явно значним відхиленням від ідеальної частки.
Зазначає, що площа будинку на сьогоднішній день не відповідає площі будинку, яка була успадкована позивачем від свого батька ОСОБА_6 , згідно спадщини, яка відкрилася у 2000 році та яка була меншою на понад 20 кв.м. Вважає, що позивач має обґрунтувати та довести, яким чином в нього виникли права на все майно, яке було добудоване та переплановане після 2000 року іншими співвласниками.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При розгляді справи судом встановлено, що згідно із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 37529474 від 14.05.2015 року реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 636136671101, об`єкт складається з житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 32,5 кв.м., з надвірними спорудами сараю літера Б, вбиральні літера Г, погріби літери Д, Є, огорожі 1-6, водоколонки 7, що також підтверджується довідкою КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» №12413 о від 23.06.2020 року (т.1, а.с.3).
ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАН 160391 належить 61/200 частка житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що становить 30,1 кв.м. (т.1, а.с.2)
Згідно з довідкою КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 23.06.2020 року № 12413о, право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , окрім інших зареєстровано за ОСОБА_2 , розмір частки – 113/200 (т.1, а.с.4) 
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 406344860 від 03.12.2024 року вбачається, що власником указаного будинку з надвірними спорудами, окрім ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є ОСОБА_3 , якій належить 13/100 часток (т.1, а.с.8).
З копії паспорту ОСОБА_3 вбачається, що остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 26.09.2016 року (т.2,а.с.25).
З довідок про реєстрацію місця проживання особи від 07.07.2022 року вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які є доньками ОСОБА_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , з 26.09.2016 року (т.2, а.с.29-30).
ОСОБА_3 до зустрічної позовної заяви додані докази, які свідчать про проведення нею будівельно-монтажних робіт для поліпшення стану будинку (т. 2, а.с.39-44).
Згідно договору підряду №1-08 від 25.08.2015 року, укладеного між ОСОБА_3 (далі – Замовник) та ПП «Гарант-Інвест» (далі – Виконавець), останнє зобов`язалося на замовлення ОСОБА_3 виконати роботи відповідно до Додатку №1 до цього Договору, за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно Додатку №1 до Договору №1-08 від 25.08.2015 Замовником та Виконавцем погоджено види та кількість послуг, та узгоджено їх вартість.
Відповідно до Акту №1-08-1 приймання виконаних будівельних робіт за 10.10.2016 року Генпідрядник ПП «Гарант-Інвест» здав, а Замовник ОСОБА_3 прийняла будівельні роботи згідно переліку, що відповідає Додатку №1 до Договору №1-08 від 25.08.2015 року, загальна вартість робіт складає 408 552,00 грн.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2022 року у справі № 712/449/21, яке залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 22 червня 2022 року, визнано недійсними договір про поділ житлового будинку, що є у спільній частковій власності від 13.05.2013 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., зареєстрований в реєстрі за № 2888, та договір дарування частини житлового будинку, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , укладений 01 липня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., зареєстрований в реєстрі за № 4122. Рішення набрало законної сили 22.06.2022 року (т.1, а.с.113-132).
Судами встановлено, що договором дарування частини житлового будинку від 01.07.2015, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_3 отримала у дар 13/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1 , а саме: кухню 1-2 площею 9,5 кв.м., жилу кімнату 1-3 площею 14,2 кв.м., прибудову під літ а2 загальною площею 14,2 кв.м., загальна площа приміщень 37,9 кв.м., житлова площа 14,2 кв.м.; а також сарай під літерою Б, погреби під літерами Д, Е, огорожу № 3, 4, 5 (т.1, а.с.127).
Отже, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 була власницею 13/100 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1 , у період з 01.07.2015 року по 22.06.2022 року.
25.10.2022 між ОСОБА_9 , який діяв від імені ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 укладено договір дарування частини житлового будинку, згідно якого ОСОБА_3 прийняла у дар від ОСОБА_4 13/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .
Таким чином, з 25.10.2022 року ОСОБА_3 знову почала володіти 13/100 частинами будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1 , та володіє і користується станом на час розгляду справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» (заява № 61679/00) зазначається, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи, і тому складає невід`ємну частину судової процедури.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 квітня 2023 року призначено у справі судову будівельно-технічну, на вирішення якої поставлено питання щодо визначення можливих варіантів встановлення порядку користування будинком та надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відповідно до ідеальних часток (т.2, а.с. 79-80).
У справі проведена судова будівельно-технічна експертиза, а вказівка про проведення і земельно-технічної експертизи, як вказала експерт є опискою.
Згідно висновку експерта від 20.09.2024 року № 689/23-23 встановлення порядку користування будинком та надвірними спорудами по АДРЕСА_1 відповідно до ідеальних часток співвласників та відповідно до вимог нормативних документів не вбачається можливим, а тому експертом запропоновано два варіанта встановлення порядку користування будинком та надвірними спорудами (т.2, а.с.109-117).
Відповідно до першого варіанту запропонованого експертом:
- ОСОБА_2 113/200 частин: житлова кімната 2-4 площею 15,1 кв.м., житлова кімната 2-5 площею 8,8 кв.м., кухня-вітальня 1-3 1/2 частка площею 8,5 кв.м., санвузол 1-4 1/2 частка площею 2,8 кв.м., вбиральня Г 1 частка, гараж Ж 1 частка, ворота з хвірткою №1 1/2 частка, огорожа №2 1/2 частка, огорожа №4 1/2 частка, огорожа №6 1/2 частка, огорожа №10 1/3 частка, водоколонка №7 1/2 частка;
- ОСОБА_3 13/100 частин: коридор 1-1 площею 5,1 кв.м., житлова кімната 1-2 площею 14,2 кв.м., кухня-вітальня 1-3 1/2 частка площею 8,5 кв.м., санвузол 1-4 1/2 частка площею 2,8 кв.м., сарай Б 1 частка, погріб Д 1 частка, погріб Е 1 частка, хвіртка № 8 1 частка, огорожа №9 1 частка, огорожа №10 1/3 частка;
- ОСОБА_1 61/200 частини: коридор 2-1 площею 8,1 кв.м., кухня 2-2 площею 9,1 кв.м., житлова кімната 2-3 площею 9,5 кв.м., санвузол 2-6 площею 6,2 кв.м., ворота з хвірткою №1 1/2 частка, огорожа №2 1/2 частка, огорожа №4 1/2 частка, огорожа №6 1/2 частка, огорожа №10 1/3 частка, водоколонка №7 1/2 частка;
за першим варіантом відбувається відступ від ідеальних часток по загальній площі в житловому будинку: для ОСОБА_2 113/200 частин житлового будинку на 20,6 кв.м. менше загальної площі; для ОСОБА_3 13/100 частин житлового будинку на 17,8 кв.м. більше загальної площі; для ОСОБА_1 61/200 частини житлового будинку на 2,8 кв.м. більше загальної площі.
Для забезпечення окремого користування житловими приміщеннями, які пропонуються виділити в користування співвласнику ОСОБА_2 , в житловому будинку «А-1» з житловою прибудовою «а», прибудовами «а1», «а3» та «а4» по АДРЕСА_1 пропонується провести наступні ремонтні роботи: влаштувати дверний проріз та встановити міжкімнатний дверний блок між приміщеннями 1-3 (площею 17,0 кв.м.) та приміщеннями 2-4 (площею 15,1 кв.м.).
Відповідно до другого варіанту:
- ОСОБА_2 113/200 частин: коридор 2-1 1/2 частка площею 4,0 кв.м, кухня 2-2 1/2 частка площею 4,5 кв.м., житлова кімната 2-4 площею 15,1 кв.м., житлова кімната 2-5 площею 8,8 кв.м., санвузол 1-4 1/2 частка площею 3,1 кв.м., вбиральня Г 1 частка, гараж Ж 1 частка, ворота з хвірткою №1 1/2 частка, огорожа №2 1/2 частка, огорожа №4 1/2 частка, огорожа №6 1/2 частка, огорожа №10 1/3 частка, водоколонка №7 1/2 частка;
- ОСОБА_3 13/100 частин: коридор 1-1 площею 5,1 кв.м., житлова кімната 1-2 площею 14,2 кв.м., кухня-вітальня 1-3 площею 17,0 кв.м., санвузол 1-4 площею 5,6 кв.м., сарай Б 1 частка, погріб Д 1 частка, погріб Е 1 частка, хвіртка №8 1 частка, огорожа №9 1 частка, огорожа №10 1/3 частка;
- ОСОБА_1 61/200 частини: коридор 2-1 1/2 частка площею 4,1 кв.м., кухня 2-2 1/2 частка площею 4,6 кв.м., житлова кімната 2-3 площею 9,5 кв.м., санвузол 2-6 площею 3,1 кв.м., ворота з хвірткою №1 1/2 частка, огорожа №2 1/2 частка, огорожа №4 1/2 частка, огорожа №6 1/2 частка, огорожа №10 1/3 частка, водоколонка №7 1/2 частка;
За другим варіантом відбувається відступ від ідеальних часток по загальній площі в житловому будинку: для ОСОБА_2 113/200 частин житлового будинку на 20,3 кв.м. менше загальної площі; для ОСОБА_3 13/100 частин житлового будинку на 29,1 кв.м. більше загальної площі; для ОСОБА_1 61/200 частина житлового будинку на 8,8 кв.м. менше загальної площі.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Житлові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Житловим кодексом України та іншими актами законодавства України.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Згідно із ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
При розгляді справи судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками спірного домоволодіння з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 належить 61/200 частка площею 30,1 кв.м., ОСОБА_2 – 113/200 часток площею 55,8 кв.м., ОСОБА_10 – 13/100 часток площею 12,8 кв.м.
Положеннями статті 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Зазначене норма свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.
При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.
Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.
У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу будинку, а встановлення порядку користування ним. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.
Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року (справа № 6-1500цс15), постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року (справа № 761/44705/19), від 22 липня 2022 року (справа № 344/698/18).
Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Судом вірно встановлено, що висновком судового експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 20.09.2024 року № 689/23-23 запропоновано лише два варіанта встановлення порядку користування будинком та надвірними спорудами між трьома співвласниками, однак відповідно до ідеальних часток співвласників та відповідно до вимог нормативних документів встановити цей порядок неможливо.
За обома запропонованими варіантами відбувається відступ від ідеальних часток по загальній площі в житловому будинку.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що у першому варіанті запропонованого експертом відповідно до проведеної експертизи – для ОСОБА_2 на 20,6 кв.м. менше загальної площі, для ОСОБА_3 на 17,8 кв.м. більше загальної площі, для ОСОБА_1 на 2,8 кв.м. більше загальної площі; у другому варіанті – для ОСОБА_2 на 20,3 кв.м. менше загальної площі, для ОСОБА_3 на 29,1 кв.м. більше загальної площі, для ОСОБА_1 на 8,8 кв.м. менше загальної площі.
Встановлюючи порядок користування будинком та надвірними спорудами, суд першої інстанції правильно застосував відповідні норми цивільного законодавства, зокрема, положення статей 319, 355, 357, 358ЦК України, та з урахуванням висновку експерта від 20.09.2024 року № 689/23-23, визначив найбільш прийнятний варіант порядку користування житловим будинком та надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .
Щодо доводів апеляційних скарг стосовно відступу від ідеальних часток та не задоволенням скаржниками визначеним судом варіантом користування будинком, колегія суддів зазначає, що оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, то суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, що підтверджується висновком експерта. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач за первісним та зустрічним позовами ОСОБА_2 володіє більшою часткою у спірному будинку. Однак, згідно висновку експерта, за запропонованими варіантами користування будинком та надвірними спорудами права та інтереси останньої як співвласника будинку обмежуються у більшій мірі, аніж права інших співвласників.
При визначенні порядку користування будинком та надвірними спорудами, суд першої інстанції виключно керувався висновком експерта від 20.09.2024 року № 689/23-2.3 та наявними в матеріалах справи доказами.
Частиною 2 ст. 113 ЦПК України встановлено, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
Колегія суддів зазначає, що при розгляді апеляційної скарги, апеляційним судом викликався експерт в судове засідання ОСОБА_11 , яка проводила судову будівельно-технічну експертизу (від 20.09.2024 року № 689/23-23) для роз`яснення висновку експерта. В судовому засіданні колегією суддів у експерта О.Науменко з`ясовувалося питання чи відображені у висновку проведеної експертизи від 20.09.2024 року № 689/23-2.3 усі можливі варіанти встановлення порядку користування житловим будинком та надвірними спорудами, на що експерт надала відповідь, що інших варіантів користування житловим будинком та надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 не існує.
Таким чином, висновок експерта, який був врахований судом першої інстанції, містить повну інформацію щодо об`єктів дослідження та передбачає всі зазначені у висновку варіанти порядку користування будинком та надвірними спорудами.
Скаржниками не надано вмотивованих доказів помилковості чи необгрунтованості висновку експертизи, або доказів, що висновок експертизи суперечить іншим матеріалам справи чи викликає сумніви в його правильності.
Сторонами у справі клопотання про призначення повторної або додаткової експертизи
для визначення інших варіантів встановлення порядку користування будинком та надвірними спорудами в суді апеляційної інстанції не заявлялися. 
Доводи апеляційної скарги ретельно перевірені судом апеляційної інстанції та є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду, а тому колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на приписи норм процесуального права про перегляд справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позовних заяв повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону дійшов обгрунтованого висновку про те, що первісний позов не підлягає задоволенню, зустрічний позов - підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги  ОСОБА_1  та представника  ОСОБА_2  – адвоката Самофала В.І. слід залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2024 року без змін.
       Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 – адвоката Самофала Владислава Ігоровича залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 28 квітня 2025 року.

Судді