ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року	Львів	Справа № 380/7350/22 пров. № А/857/20157/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гінди О.М., Ніколіна В.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1   про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Кухар Н.А.,
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Львів, 
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

10 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправними дії щодо нарахування і виплати йому в неналежному (зменшеному) розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 01.01.2016; зобов`язати  нарахувати та виплатити йому за період з 01.01.2014 по 01.01.2016 індексацію грошового забезпечення із застосуванням базового місяця (як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення) січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум - індексації грошового забезпечення за вказаний період, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44; визнати протиправними дії щодо ненарахування, та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018; зобов`язати нарахувати та виплатити йому за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 індексацію грошового забезпечення із застосуванням базового місяця (як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення) січень 2008 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі – Порядок № 44); визнати протиправними дії щодо нарахування і виплати йому в неналежному (зменшеному) розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 27.02.2020; зобов`язати нарахувати та виплатити йому  індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 27.02.2020 із застосуванням березня 2018 року, як місяця обчислення індексу споживчих цін, для подальшої індексації з врахуванням абзацу 4, пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 з урахуванням виплачених сум - індексації грошового забезпечення за вказаний період, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку № 44; зобов`язати нарахувати та виплатити йому компенсацію втрат доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2013 року по день її фактичної виплати - відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку № 44.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що до 27.02.2020 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Вказує, що відповідачем протиправно не нарахована та не виплачена йому індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 із застосування січня 2008 року, як базового місяця, та  за період з 01.03.2018 по 27.02.2020 із застосуванням березня 2018 року. Зазначає, що нездійснення своєчасної виплати індексації грошового забезпечення має наслідком її виплату з урахуванням компенсації втрати частини доходів, визначеної  Законом України від 19 жовтня 2000 року  № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Крім того, з посиланням на п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 вказує, що відповідач зобов`язаний провести йому виплату грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року  адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 року по 30.04.2014 року та з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1  індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 року по 30.04.2014 року та з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з травня 2014 року по грудень 2015 року без врахування січня 2008 року базовим місяцем для нарахування. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з травня 2014 року по грудень 2015 року з врахуванням січня 2008 року базовим місяцем для нарахування та з урахуванням виплачених сум. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки такої виплати  з січня 2014 року по день її фактичної виплати. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в період з 01.01.2014 по 30.04.2014 та  з 01.01.2016 по лютий 2018 року відповідач протиправно, без наявності для цього правових підстав, не виплачував позивачу індексацію його грошового забезпечення, а тому доводи позивача в цій частині є обґрунтованими та підставними. Підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з січня 2008 року по березень 2018 року, що є підставою для встановлення іншого базового місяця для проведення індексації, не відбувалося. Відтак, суд першої інстанції прийшов до висновку, що саме січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення. Враховуючи, що позивачу в період з травня 2014 року по грудень 2015 року було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення без врахування січня 2008 року як базового місяця,  тому позовну вимогу у цій частині задоволено. Щодо вимоги застосувати січень 2008 року як базовий місяць при нарахуванні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з  01.01.2014 по 30.04.2014 та з 01.01.2016  по 28.02.2018,  суд першої інстанції вказав, що така є передчасною, оскільки позивачу ще не проведено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за вказаний період. Оскільки відповідач не виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення, то вимога позивача про компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб із цієї виплати також є передчасною. Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ  дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Суд першої інстанції, враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення вважав, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з січня 2014 року. Також суд першої інстанції вказав що грошове забезпечення позивача за період з березня 2018 року по листопад 2018 року не підлягало індексації. З матеріалів справи слідує, що за період з грудня 2018 року по 27.02.2020 позивачу нараховано індексацію грошового забезпечення. Отже, дії відповідача щодо нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 27.02.2020 в сумі, що зазначена в довідці про нараховане грошове забезпечення позивача є правомірними, тому відсутні підстави для нарахування індексації  грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 27.02.2020 із застосування березня 2018 як базового місяця при нарахуванні індексації грошового забезпечення.
Не погодившись з прийнятим рішенням в частині задоволення позовних вимог, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення  в частині відмови у задоволенні позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що з прийняттям Постанови № 1013, якою було змінено порядок проведення індексації, тобто з 01.12.2015, і включно до 01.03.2018 посадові оклади військовослужбовців не змінилися. Звертає увагу на те, що Постановою № 1013 не лише істотно змінено порядок проведення індексації доходів населення починаючи з 01.12.2015, але й визначено базовий місяць (січень 2016 року), з якого в подальшому необхідно відштовхуватись для проведення індексації. Вважає, що  нарахування сум та визначення базового місяця є виключними дискреційними повноваженнями відповідача. Зауважує, що виплата сум індексації грошового забезпечення має здійснюватися у межах виділених коштів установ та організацій, що передбачені на ці цілі та механізм не передбачає нарахування виплати індексації працівникам за попередні періоди. Зазначає, що оскільки індексація грошового забезпечення на підставі судового рішення не виплачена, тому вимоги позивача про виплату компенсації втрати частини доходів через порушення строків виплати суми доходу є передчасними.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржене, тому в апеляційному порядку не переглядається.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 до 27.02.2020  проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2020 № 46 молодшого сержанта ОСОБА_1 , механіка – водія групи технічної діагностики та регулювальних робіт технічно – експлуатаційної частини звільненого наказом командира НОМЕР_2 окремої бригади армійської авіації (по особовому складу) від 13.02.2020 № 4-РС з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», визнаний таким, що справи та посаду здав; направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як слідує з довідки військової частини НОМЕР_1 про нараховане грошове забезпечення та додаткові види підполковника ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 27.02.2020,  в період з 01.01.2014 по 30.04.2014, та з 01.01.2016 року по листопад 2018 року індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась, а в період з травня 2014 року по грудень 2015 року та з грудня 2018 року по лютий 2020 року індексація грошового забезпечення була нарахована та виплачена.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 30.04.2014 та з 01.01.2016 по 28.02.2018, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 30.04.2014 та з 01.01.2016 по 28.02.2018, визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з травня 2014 року по грудень 2015 року без врахування січня 2008 року базовим місяцем для нарахування, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з травня 2014 року по грудень 2015 року з врахуванням січня 2008 року базовим місяцем для нарахування та з урахуванням виплачених сум, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки такої виплати  з січня 2014 року по день її фактичної виплати.
Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2  ст. 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3  ст. 9 Закону № 2011-XII).
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України від 03 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення» (далі – Закон № 1282-XII).
Відповідно до статті 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення – встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно з положеннями статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1282-XII, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.
Законом № 911-VIII від 24 грудня 2015 року, який набрав чинність з 01 січня 2016 року, внесені зміни у частину першу статті 4 Закону № 1282-XII, число « 101» замінено числом « 103». 
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частини друга – четверта статті 4 Закону № 1282-XII).
Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частина друга статті 5 Закону № 1282-XII).
Згідно з положеннями частини шостої статті 5 Закону № 1282-XII проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Відповідно до статті 6 Закону № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються, як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі – Порядок № 1078), який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
Враховуючи наведене, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи в тому числі військовослужбовців.
Індексація грошового забезпечення є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування, жодним чином, не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 07 серпня 2019 року у справі № 825/694/17 та від 19 березня 2020 року у справі № 820/5286/17.
Колегія суддів не погоджується із доводами скаржника, що у цій справі повноваження відповідача є дискреційними, оскільки, у даному випадку є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень – нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.
Дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.
Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Відповідно до норм Порядку № 1078 в редакції, що діяла до 01 грудня 2015 року, «базовим» місяцем вважався місяць, в якому відбулося підвищення мінімальної зарплат, пенсій, стипендій, виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати). 
З прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови № 1013 від 09 грудня 2015 року, яка набрала чинності з 15 грудня 2015 року, істотно змінився порядок індексації зарплати (грошового забезпечення) та інших доходів населення. Пункт 5 Порядку №1078 в редакції Постанови № 1013, пов`язує початок обчислення зростання індексу споживчих цін з місяцем, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою.
Отже, базовий місяць для такої індексації до 01 грудня 2015 року визначається в разі збільшення постійних складових грошового забезпечення конкретного працівника, а з 01 грудня 2015 року визначається нормативно і відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інший місяць базовим, ніж той, у якому відбулося підвищення постійних видів грошового забезпечення до 01 грудня 2015 року і тарифної ставки (окладу) після 01 грудня 2015 року.
Тому у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретну дію на користь позивача – провести індексацію його грошового забезпечення, враховуючи збільшення постійних складових грошового забезпечення у період до 01 грудня 2015 року, а після 01 грудня 2015 року враховуючи нормативно визначений базовий місяць. Якщо відповідач цієї дії не вчиняє, останнього можна зобов`язати до її вчинення у судовому порядку.
Вищезазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 29 листопада 2021 року у справі № 120/313/20-а, від 26 січня 2022 року у справі № 400/1118/21.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 про неналежне нарахування та виплату в неналежному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2014 року по 30 листопада 2015 року з урахуванням базового місяця січня 2008 року, а також про зобов`язання нарахувати і виплатити індексацію за вказаний період колегія суддів зазначає наступне.
Як слідує з довідки військової частини НОМЕР_1 про нараховане грошове забезпечення та додаткові види підполковника ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 27.02.2020,  в період з 01.01.2014 по 30.04.2014, та з 01.01.2016 року по листопад 2018 року індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась, а в період з травня 2014 року по грудень 2015 року та з грудня 2018 року по лютий 2020 року індексація грошового забезпечення була нарахована та виплачена.
Як зазначено вище, із 01 січня 2008 року по 30 листопада 2015 року індексація грошового забезпечення проводилася в разі підвищення грошового забезпечення за рахунок будь-яких його постійних складових.  
Статтею 9 Закону № 2011-XII  та Постановою № 1294 визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
07 листопада 2007 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова № 1294),  відповідно до пункту першого якої грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України затверджена Додатком 1 до Постанови № 1294, ця  Постанова  набрала чинності з 01 січня 2008 року.
Отже, з набранням чинності Постановою № 1294 відбулись зміни розміру тарифних ставок (посадових окладів) відповідних категорій військовослужбовців, зокрема і посадового окладу позивача.
Із довідки військової частини НОМЕР_1 про нараховане грошове забезпечення та додаткові види підполковника ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 27.02.2020,  слідує, що у період з 01 січня 2014 року по 30 квітня 2014 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, а у період з 01 травня 2014 року по 30 листопада 2015 року нараховувалась та виплачувалась без застосування базового місяця січня 2008 року.
З  урахуванням правил визначення базового місяця, які діяли до 01 грудня 2015 року, та з огляду на фактичні обставини цієї справи, колегія суддів приходить до  висновку, що  січень 2008 року не може застосовуватися у якості базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення позивача (військовослужбовця) за період з 01 травня 2014 року до 30 листопада 2015 року.
Отже, у вказаній частині спору позовні вимоги є безпідставними.
У цій частині спору оскаржене судові рішення не відповідає закону через неправильне застосування норм матеріального права до спірних правовідносин, що охоплені періодом з 01 травня 2014 року до 30 листопада 2015 року.
Суд першої інстанції помилково застосував положення Порядку № 1078 (у редакції постанови Уряду від 09 грудня 2015 року №1013) до правовідносин з приводу індексації грошового забезпечення, які виникли до 01 грудня 2015 року.
Однак, до вказаних правовідносин підлягали застосуванню правила пункту 5, абзацу 3 пункту 10-1 Порядку №1078 у відповідних редакціях, які діяли до змін, унесених постановою Уряду №1013 від 09 грудня 2015 року.
Внаслідок цього суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що січень 2008 року може бути базовим місяцем для проведення індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 травня 2014 року по 30 листопада 2015 року.
Аналогічну позицію щодо застосування указаних норм матеріального права Верховний Суд виклав у постанові від 04 квітня 2023 року у справі № 300/5628/21.
Отже, з урахуванням обставин справи та з огляду на викладені висновки, суд апеляційної інстанції констатує відсутність підстав для задоволення позовних вимог у частині, яка стосуються оскарження дій відповідача і зобов`язання його нарахувати й виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період  із 01 травня 2014 року до 30 листопада 2015 року  із застосуванням січня 2008 року у якості базового місяця.
Водночас, правильним є висновок суду першої інстанції в частині визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 30.04.2014,  а також зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 30.04.2014, оскільки у цей період відповідач взагалі не нараховував та не виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 про неналежне нарахування та виплату в неналежному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця січня 2008 року, а також про зобов`язання нарахувати і виплатити індексацію за вказаний період колегія суддів зазначає наступне.
У зв`язку з прийняттям  Кабінетом Міністрів України постанови від 09 грудня 2015 року №  1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів»  (далі – Постанова № 1013), яка набрала чинності з 15 грудня 2015 року та підлягала застосуванню з 01 грудня 2015 року, істотно змінився порядок індексації зарплати та інших доходів населення.
Серед іншого, внесеними змінами передбачено ряд новел в порядку проведення індексації грошових доходів населення.
Так, в редакції Постанови № 1013 пункт 5 Порядку № 1078 викладено у такій редакції:
«У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу…».
Таким чином, починаючи з 01 грудня 2015 року обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає працівник, в тому числі військовослужбовець.
Отже, якщо раніше базовим місяцем вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати), то після прийняття Постанови № 1013 від 09 грудня 2015 року місяцем підвищення став місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного грошового утримання, стипендій, виплат із соціального страхування (пункт 5 Порядку № 1078).
Таким чином, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, починаючи з грудня 2015 року здійснюється не індивідуально для кожного працівника (в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок), а саме від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.
Постанова № 1013 не містить вказівок про те, що її положення застосовуються до правовідносин щодо нарахування індексації за період до набрання нею чинності
Відповідно до пункту 14 Порядку № 1078 роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.
Згідно з роз`ясненням Мінсоцполітики від 08 серпня 2017 року № 48/о/66-17 на запит ДФ Міноборони від 18 липня 2017 року № 248/3/9/1/863 зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексації, якщо не підвищується посадовий оклад.
У роз`ясненні Мінсоцполітики від 18 квітня 2018 року № 28/о/66-18 вказано, що у разі зростання грошового забезпечення за рахунок інших його складових, без підвищення посадового окладу, сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового забезпечення.
Постанова № 1294 втратила чинність 01 березня 2018 року на підставі  постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців та установлено для них нові додаткові види грошового забезпечення.
Колегія суддів звертає увагу, що підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з 01 січня 2008 року (після набрання чинності Постановою № 1294) по 28 лютого  2018 року (до моменту набрання законної сили Постанови № 704), що є підставою для встановлення іншого базового місяця для проведення індексації, не відбувалося.
Отже, за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача повинен бути січень 2008 року, натомість скаржник у спірному періоді помилково вважає базовим місяцем січень 2016 року.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача у цьому випадку є зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу  індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця січня 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2014 року по день її фактичної виплати – відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, колегія суддів зазначає наступне.
Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі – Закон № 2050-ІІІ)   встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до ст. 2 Закону № 2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі – компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, у т.ч. заробітна плата (грошове забезпечення).
Відповідно до п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян.
Відповідно до ст. 3-5 Закону № 2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Своєчасно не отриманий з вини громадянина доход компенсації не підлягає.
Вищенаведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої  статтею 2 Закону № 2050-III  та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі індексації грошового забезпечення). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі індексації грошового забезпечення, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.
Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Системний аналіз норм, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.
Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Вищезазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною  у постанові  від 29 квітня 2021 року у справі № 240/6583/20.
Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення, а право на отримання такої особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Так, у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину грошового забезпечення, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2022 року у справі № 460/4765/20.
Враховуючи наявність факту неналежного нарахування та виплати в неналежному розмірі позивачу сум індексації грошового забезпечення з 01 січня 2014 року по 28 лютого 2018 року, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач має право компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки такої виплати  з січня 2014 року по день її фактичної виплати.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1  індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з травня 2014 року по грудень 2015 року без врахування січня 2008 року базовим місяцем для нарахування, зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з травня 2014 року по грудень 2015 року з врахуванням січня 2008 року базовим місяцем для нарахування та з урахуванням виплачених сум та ухвалення  в цій частині нового судового рішення, а решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд – 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення   Львівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року  у справі № 380/7350/22 скасувати в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1  індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з травня 2014 року по грудень 2015 року без врахування січня 2008 року базовим місяцем для нарахування, зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з травня 2014 року по грудень 2015 року з врахуванням січня 2008 року базовим місяцем для нарахування та з урахуванням виплачених сум, та прийняти в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 в цій частині задовольнити частково.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця січня 2008 року з урахуванням виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог в цій частині відмовити.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін