Справа № 344/4033/25 
Провадження № 33/4808/319/25 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Тринчук В. В. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2025 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Курка В.М. на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 березня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто 605 гривень 60 копійок судового збору,-

                                                     в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що 03 березня 2025 року о 02 годині 08 хвилин по вулиці Вовчинецька, 225 у місті Івано-Франківськ водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Vito», державний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядком із застосуванням приладу «Drager» Alcotest 6810, результат вказаного тесту №4403 позитивний – 1,24 % проміле алкоголю в крові, чим порушив вимоги п.2.9.а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В апеляційній скарзі захисник адвокат Курко В.М. просить скасувати постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 березня 2025 року та винести нову постанову, якою закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Вважає, що винесена судом першої інстанції постанова підлягає скасуванню, оскільки у ній вказані висновки, які не відповідають обставинам справи, а також через порушення ним норм матеріального і процесуального права. Стверджує, що судом першої інстанції не взято до уваги та не надано належної оцінки доводам апелянта. 
Апелянт не згідний із протоколом про адміністративне правопорушення, оскільки він не керував транспортним засобом, двигун був у вимкненому стані. Під час складання протоколу ОСОБА_1 не було чітко роз`яснено права й обов`язки, передбачені ст.. 268 КУпАП, а саме не наголосили, що у нього є право скористатися допомогою адвоката. Під час складання протоколу не було свідків. Копію протоколу ОСОБА_1 не було вручено, а також не було направлено Укрпоштою. 
Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушеннями ст. 256 КУпАП та «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 №1395, а саме: відсутній сам факт керування транспортним засобом та його зупинки працівниками поліції. Звертає увагу, що відеозаписом зафіксовано, що о 02 год. 12 хв. працівники поліції під`їхали до автомобіля ОСОБА_1 , який стояв на зупинці біля заправки ОККО. Зазначає, що в протоколі не вказано, яким саме приладом було проведено відео фіксацію.
Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам, щодо відсутності пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та не долучення рапорту працівника поліції, про те що ОСОБА_1 відмовився давати пояснення.
Звертає увагу, що до матеріалів справи долучено файли відео фіксації, серед яких відсутній запис від 02.09 до 02.12 03 березня 2025 року, що свідчить про не безперервність даного відеозапису.
Вказує, що долучений до матеріалів справи акт огляду на стан алкогольного сп`яніння не містить відомостей про дату та час складання акту, а тому він не може бути належним та допустимим доказом. У матеріалах справи відсутні відомості щодо вручення примірника даного акту ОСОБА_1 . 
На думку апелянта, поліцейськими було сфальсифіковано такий доказ як направлення на огляд водія транспортного засобу від 03.03.2025 року оскільки у ньому вказано, що о 02 год. 15 хв. ОСОБА_1 направляється на огляд у КНП ПОК ЦПЗ ІФ ОР, однак у роздруківці Драгеру вказано, що огляд на місці зупинки проводився о 03.03.2025 року о 02 год. 18 хв. Крім того, відеозаписом не зафіксовано момент складання направлення на огляд. Також зазначає, що у даному направленні вписаний протокол про адміністративне правопорушення, а саме, що направлення на огляд було виписано формально. 
Стверджує, що працівником поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 , яким саме приладом буде проведено огляд, не надано сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки. Також, суд першої інстанції не взяв до уваги, що долучена до матеріалів справи копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, яка міститься в матеріалах справи не є належним чином завіреною, що позбавляє її юридичної сили.
Звертає увагу, що згідно даних відеозапису, час вказаний у протоколі не співпадає з діями працівників поліції в той момент.
Вважає, що працівники поліції вийшли за межі своїх повноважень, коли надали ОСОБА_1 готовий бланк для заповнення для отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою СМС-повідомлення в Івано-Франківський міський суд.
Зазначає, що працівник поліції не повідомили водія ОСОБА_1 про причину зупинки транспортного засобу.
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвокат Курко В.М. не з`явилися, однак на адресу суду за допомогою системи «Електронний суд» надійшло клопотання від захисника адвоката Курка В.М. у якому той просить слухання справи провести без його участі та участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому,  обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).  
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку , не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомив про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Курка В.М.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість  КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.  
Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які  перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження  суд не закрив  провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад  відповідного правопорушення. 
Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_2 та його захисник адвокат Бульба В.М. посилаються на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зокрема, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 712268 від 03.03.2025 року (а.с. 1), в якому зазначено, що 03.03.2025 року о 02 год. 08 хв. в м. Івано-Франківськ, вул. Вовчинецька, буд. 225, водій ОСОБА_1 керував ТЗ Мерседес Бенз Віто 112 CDIM д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» Алкотест 6810. Відповідно до тесту №4403 результат огляду позитивний, 1,24% проміле. Від проходження огляду в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.9.а ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП. (а.с. 1)
Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення – це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що він звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушенні вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Протокол складений уповноваженою особою – інспектором взводу 1 роти 3 БУПП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Довжук С.Д. із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою. Від підпису ОСОБА_1 відмовився, однак був ознайомлений із змістом протоколу.
При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 був присутній при його складанні, ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
У графі протоколу, де передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено від надання пояснень відмовився згідно ст. 63 Конституції України.
У протоколі зазначено про те, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Івано-Франківському міському суді, Від підпису про ознайомлення із місцем розгляду та своїми правами водій ОСОБА_1 відмовився.
Додатково в протоколі зазначено про те, що у водія не було тимчасово вилучене посвідчення водія та не виданий тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом ТЗ.
На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення містить достатні дані про те, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, як свідчить відеозапис, від отримання копії протоколу відмовився ОСОБА_1 відмовився.
Відповідно до роздруківки приладу Драгер Алкотест 6810 ARCE – 0219, долученої до протоколу №ААД 712268, огляд ОСОБА_1 відбувався 03.03.2025 року о 02 год. 18 хв., результат тесту 1,24 % проміле. (а.с. 3)
Згідно з даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці за допомогою приладу газоаналізатора Драгер 6810 ARCE - 0219, результати огляду на стан сп`яніння – 1,24 проміле. (а.с. 4)
Щодо аргументів апелянта, про відсутність дати та часу складання акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, суд, досліджуючи у сукупності усі докази, у тому числі відеозаписи, долучені до матеріалів справи, дійшов до висновку, що даний акт за своїм оформленням відповідає встановленій формі і відсутність даних, щодо часу його складання не впливає на визнання цього доказу належним та допустимим доказом. 
Разом з тим, щодо доводів апелянта про не ознайомлення Рябошапки із змістом даного акту, апеляційний суд вказує, що від ознайомлення із актом огляду ОСОБА_1 відмовився, що підтверджується відеозаписом долученим до матеріалів справи.
Згідно з даними направлення в КНП «ПОК ЦПЗ ІФ ОР» на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного 03.03.2025 року о 02 год. 15 хв., внаслідок огляду, проведеного поліцейським у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці (а.с. 6).
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що працівники поліції сфальсифікували протокол про адміністративне правопорушення та направлення на огляд, оскільки існують розбіжності між часом складання останнього та часом зафіксованим на роздруківці Драгеру, а також, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено прилад за допомогою якого відбулася відео фіксація події.
Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали адміністративного провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд враховуючи, що презумпція невинуватості є одним з основоположних конституційних принципів судочинства, вважає, що доводи апелянта про фальсифікацію протоколу про адміністративне правопорушення та отримання неправомірної вимоги працівниками поліції, можуть бути належним чином перевірені тільки в межах відповідного кримінального провадження, оскільки свідчать про вчинення кримінального правопорушення. 
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що протокол про адміністративне правопорушення не містить даних про номер та серію відеокамери за допомогою якого було проведено відеозйомку, оскільки відсутність вказаних даних не свідчить про неконкретність висунутого обвинувачення і не впливає на висновки суду про доведеність винуватості у вчиненні правопорушення та можливості здійснювати стороною захисту ефективний захист інтересів, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Апеляційний суд неодноразово зазначав, що відповідно до вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
До матеріалів справи долучено рапорт інспектора взводу 1 роти 2 БУПП в Івано-франківській області старшого лейтенанта поліції Довжук С.Д., відповідно до якого під час патрулювання по вул. Вовчинецькій о 02 год. 08 хв. за порушення комендантської години було зупинено ТЗ Мерседес віто д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 в ході спілкування з водієм було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Водієві ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки ТЗ за допомогою прилажу Драгер Алкотест 6810 або у встановленому законом порядку в медичному закладі в лікаря-нарколога. Водія пройшов огляд на місці зупинки, результат огляду позитивний 1,24% проміле. На водія ОСОБА_1 складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП серії ААД №712268.
Також до матеріалів справи долучені: копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (а.с. 5), зобов`язання до протоколу про адміністративне правопорушення щодо відсторонення від керування транспортним засобом (а.с. 7), протокол про адміністративне затримання (а.с. 8), заявка про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою SMS-повідомлення (а.с. 10), копія довідки щодо посвідчення водія ОСОБА_1 (а.с. 11).
Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. (а.с. 12). 
Відеозаписами (файл clip-0) зафіксовано, як за допомогою проблискових маячків працівник поліції зупиняють транспортний засіб Mercedes-Вenz Vito 112 CDI, який повертає на автозаправну станцію ОККО та зупиняється на її території. 
Відеозаписом зафіксовано (файл clip-1), як працівниця поліції підходить до транспортного засобу та повідомляє водія ОСОБА_1 про те, що транспортний засіб зупинено у зв`язку з тим, що останній порушує вимоги комендантської години. Водій стверджує, що він їде на роботу. Працівник поліції просить надати документи: посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та страховий поліс. Водій надає відповідні документи. Під час спілкування із водієм у ОСОБА_1 виявили ознаки алкогольного сп`яніння, а тому запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер на місці зупинки транспортного засобу. Водій погодився, проте повідомив, що він взагалі не вживає алкоголь. ОСОБА_1 надали для перевірки упакування герметичності мундштука Драгера. Пасажир поруч із водієм уточнив причину зупинки транспортного засобу, на що працівники повідомили , що у відповідності до вимог ст. 35 ЗУ « Про національну поліцію»  порушення комендантської години. Зафіксували на камеру, що прилад не містить алкоголю. ОСОБА_1 пройшов тест, результат  якого виявився позитивним, а саме 1,24% проміле. Водія не погодився із результатом Драгеру, просив зупинити відеозйомку та намагався домовитися із працівниками поліції. В подальшому, ОСОБА_1 зачинив вікно, примусово закрив двері автомобіля та ігнорував працівників поліції. У ОСОБА_1 неодноразово працівник поліції запитувала чи згоден він із результатом огляду та повідомляла про його право проїхати до медичного закладу для повторного огляду у лікаря-нарколога. Водій повідомив, що він не погоджується із результатом огляду та відмовився їхати до лікаря-нарколога для повторного огляду у зв`язку з чим працівник поліції повідомила водія, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. З результатом ОСОБА_1 не погодився, повідомив, що (дослівно): «має повне право не їхати в медичний заклад». Йому роз`яснили права, передбачені ст. 268 КУпАП та повідомили, що розгляд справи відбудеться в Івано-Франківському міському суді. Далі працівник поліції сіли до службового транспортного засобу для складання адміністративних матеріалів. Згодом ОСОБА_1 намагався залишити місце зупинки транспортного засобу, проте його було затримано працівниками поліції. Через деякий час працівниця поліції підходить до карети ШМД, де сидить ОСОБА_1 , який там перебуває оскільки повідомляє про те, що в нього болить голова та серце, німіють пальці, конфліктує з працівником поліції, повідомляє, що він колишній спортсмен та раніше займався боксом і став би у спаринг з поліцейським, згодом з нього знімають кайданки. Потім ознайомлюють із змістом складеного відносно нього протоколом за ч.1 ст. 130 КУпАП. Від підпису про ознайомлення та місце розгляду справи водій відмовився. Пояснення водій відмовився надати. Копію протоколу відмовився отримати, сказав, що йому він не треба. Працівниця поліції намагалася ознайомити ОСОБА_1 із актом огляду, останній своєю поведінкою та словами демонстрував, що він не бажає із ними ознайомлюватися.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту вищевказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом, погодився пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу поліцейським на місці зупинки транспортного засобу як водій транспортного засобу та не заперечував проти позитивного результату, який було отримано в результаті огляду на стан сп`яніння і не бажав спростувати вказаний результат огляду шляхом проходження відповідного огляду у медичному закладі.  
Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи  про порушення працівниками поліції вимог щодо безперервної відео фіксації, оскільки судом було встановлено, що відеозапис було здійснено за допомогою спеціального приладу персонального відеореєстратора працівника поліції, особливістю якою є фіксація інформації із зазначенням часу та дати в режимі  циклічного відеозапису певної довжини, який зберігається в окремих файлах на картці пам`яті відеоприладу.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази 
Суд, дослідивши доводи апелянта та відеоматеріали, що містяться на оптичних дисках, встановив, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , виявивши в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, діяли відповідно до приписів законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», а відтак обґрунтовано, на законних підставах запропонували водію пройти огляд щодо визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній добровільно погодився, пройшов такий огляд за допомогою спеціального технічного засобу. 
Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали адміністративного провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд  неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.  
Апеляційний суд вважає, що вирішуючи питання щодо незгоди водія транспортного засобу із отриманим позитивним результатом огляду на стан сп`яніння  поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, необхідно враховувати процесуальну поведінку водія транспортного засобу та звертати увагу на його ставлення щодо можливості спростувати отриманий результат шляхом проведення відповідного огляду у медичному закладі. 
Разом з тим, відмова водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі свідчить про те, що він не бажає скористатися своїм правом на спростування отриманого результату шляхом проведення такого огляду професійним лікарем у закладі охорони здоров`я та фактично погоджується з отриманим позитивним результатом огляду на стан сп`яніння. 
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази.
Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд  звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що санкцією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено єдиний та безальтернативний вид стягнення, а саме призначення штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з обов`язковим позбавленням правопорушника права керування транспортними засобами строком на один рік.
Притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян. 
Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
При накладенні стягнення судом першої інстанції враховано характер вчиненого та його суспільну небезпеку, особу правопорушника, ступінь його вини та ставлення до вчиненого.
З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП,-
                                                       п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Курка В.М. залишити без задоволення.
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                               О.П. Васильєв