УХВАЛА
 
17 квітня 2025 року
м. Київ
 
справа № 159/4835/19
провадження № 51-2620ск23
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
 
розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 в кримінальному провадженні № 42017030000000371 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 Кримінального кодексу України (далі - КК),
 
встановив: 
 
У касаційній скарзі викладено порушення, які, на думку скаржника, допущені у справі № 159/4835/19 (провадження № 42017030000000371) стосовно ОСОБА_5 .
 
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 3, 4, 5 ч. 2 цієї статті.
 
Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається судове рішення, що оскаржується, однак вступна частина касаційної скарги містить посилання на оскарження вироку місцевого суду від 05 квітня 2024 року та ухвали апеляційного суду від 14 січня 2025 року, в подальшому касатор посилається на оскарження вироку місцевого суду від 05 квітня 2024 року та ухвали апеляційного суду від 07 березня 2023 року, в прохальній частині касаційної скарги автор скарги просить скасувати ухвалу апеляційного суду від 14 січня 2025 року, однак вже не посилається на вирок місцевого суду, отже не зрозуміло, яке судове рішення оскаржується та якої інстанції.
 
Згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції зі зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції з урахуванням положень ч. 1 ст. 436 КПК.
 
Стаття 436 КПК передбачає, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
 
Крім цього, у мотивувальній частині касаційної скарги прокурор не погоджується з рішенням апеляційного суду та у прохальних частинах касаційної скарги просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, однак зазначає про необхідність призначення нового розгляду у суді першої інстанції, що суперечить положенням ст. 436 КПК.
 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Під час розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції керується фактичними обставинами, установленими судами першої та апеляційної інстанцій.
 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПКпідставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). 
 
Скаржник, заперечуючи законність судового рішення (судових рішень), має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування чи зміни оспорюваного судового рішення, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог, які саме порушення допустив суд, у чому вони полягали, як вплинули на законність та обґрунтованість постановленого цим судом рішення та чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом оскаржуваного рішення.
 
Крім того, прокурор оскаржуючи виправдувальний вирок місцевого суду, який залишено без змін судом апеляційної інстанції, лише з істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, не конкретизував, які вимоги КПК порушено судом (судами) з урахуванням особливостей оскарження виправдувального вироку з огляду на положень статей 416, 437, 439 КПК, які б давали суду касаційної інстанції підстави скасувати чи змінити таке рішення.
 
У зв`язку з цим прокурору необхідно усунути протиріччя та обґрунтувати свої доводи з урахуванням зазначених у цій ухвалі недоліків.
 
Зважаючи на викладеного вище, за наявності підстав, прокурору потрібно подати касаційну скаргу в новій редакції, взявши до уваги зазначене у цьому рішенні.
 
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити її без руху й установити строк для усунення допущених недоліків.
 
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд
 
постановив:
 
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №  42017030000000371 за обвинуваченням ОСОБА_5  у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 КК залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.
 
У разі невиконання вимог касаційні скарги буде повернуто особам, які їх подали.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                  ОСОБА_3