КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                         
Справа № 357/15000/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4639/2025
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
09 квітня 2025 року                                                                                                 м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                              
                                    судді-доповідача     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Музичко С.Г., Сушко Л.П.,                                                                            
                                         при секретарі      Яхно П.А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, 
за апеляційною представника ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада                 2024 року, постановлену під головуванням судді Орєхова О.І.,-
 
встановив:
 
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названою заявою. 
ОСОБА_1 просив встановити факт перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Заява обґрунтована тим, що встановлення вказаного факту є необхідним заявнику для подання відповідних документів до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оскільки за п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2024 року названу заяву залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду від 18 листопада2024року скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На адресу Київського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 про розгляд апеляційної скарги без участі заявника та його представника.
В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги.
 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Залишаючи названу заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що під час розгляду названої заяви судом встановлено спір про право, зокрема спір щодо участі одного з батьків у матеріальному забезпеченні (утриманню) дітей та/або ухилення від участі у матеріальному забезпеченні/утриманні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Встановлено, що  ОСОБА_1  просив встановити факт перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
ОСОБА_1 зазначав, що встановлення факту перебування на утриманні заявника трьох неповнолітніх дітей є необхідним для подання відповідних документів до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, де заявник перебуває на обліку.
Нормами п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що призову на військову службу під час мобілізації не підлягають військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.  
Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
За п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Схожі критерії зазначені у постановах Великої Палати Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження                          № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження                  № 11-150апп23).
Так, існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.
Відтак, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 просив встановити факт перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років.
Заявник вказав, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 травня 2023 року заяву ОСОБА_2 про усиновлення дітей задоволено та внесено відповідні записи до актових записів про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Заявник зазначив, що встановлення факту перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей є необхідним для подання відповідних документів до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оскільки за п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.
ОСОБА_2 не має можливості працювати та утримувати дохід, єдиним годувальником родини є ОСОБА_1 .
Так, у ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. ст. 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (ст. ст. 164, 180 СК України).
Відтак, з настанням юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження утримання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, на підставі яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Положеннями Сімейного кодексу України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само як визначена ч. 1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини.
Подібні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 (провадження                                  № 14-132цс23), постановах Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі               № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), від 18 жовтня 2024 року у справі              № 613/1674/23 (провадження № 61-5903св24), від 06 листопада 2024 року в справі № 468/1025/23 (провадження № 61-14070св23).
Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.
У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право.
Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що встановлення факту перебування на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не підлягає встановленню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої ОСОБА_1 заяви вбачається спір про право, зокрема, спір щодо участі одного з батьків у матеріальному забезпеченні (утриманню) дітей та/або ухилення від участі у матеріальному забезпеченні/утриманні.
Доведення факту одноосібного утримання дітей заявником пов`язане
з настанням (існуванням) обставин, за яких ОСОБА_2 не виконує своїх батьківських обов`язків, а також впливає на права й інтереси самих дітей, зумовлює відповідні правові наслідки.
Такий факт не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.
Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції проте, що подана заява про встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_1 трьох неповнолітніх дітей, не підлягає розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дітей.
З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків та неможливості відмови від них,
у тому числі від обов`язків утримання дитини, питання утримання трьох неповнолітніх дітей може вирішуватись у межах спору про право між батьками дітей за загальним правилом у позовному провадженні.
Доводи апеляційної скарги про те, що від встановлення факту перебування на утриманні трьох неповнолітніх дітей залежить виникнення особистих прав ОСОБА_1 та можливість їх безперешкодної реалізації заявником, колегія суддів оцінює критично, оскільки в даному випадку вбачається ще й      спір   про право щодо участі ОСОБА_2 у матеріальному забезпеченні (утриманню) дітей та/або ухилення від участі у матеріальному забезпеченні/утриманні.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 18 листопада 2024 року постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-                
 
   постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст складено 01 травня 2025 року.

 
 
Суддя-доповідач                                                                                            Є.В. Болотов 

 

Судді:                                                                                                             С.Г. Музичко

                                                                                                                                   

                                                                                                                           Л.П. Сушко