УХВАЛА
 
05 червня 2025 року
м. Київ
 
справа № 450/261/23
провадження № 61-7106ск25
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу Львівської міської ради на постанову Львівського апеляційного суду від 01 травня 2025 року у справі за позовом Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області до ОСОБА_1 , треті особи: Львівська міська рада, ОСОБА_2 , про повернення земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2023 року Солонківська сільська рада Львівського району Львівської області (далі - Солонківська сільська рада) звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Львівська міська рада, ОСОБА_2 , в якому просила суд повернути земельну ділянку, кадастровий номер 4623683300:02:000:0249, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , у комунальну власність Солонківської сільської ради.
 
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 вересня 
2024 року позовні вимоги Солонківської сільської ради задоволено.
Повернуто земельну ділянку, кадастровий номер 4623683300:02:000:0249, яка належить на праві власності ОСОБА_3 , у комунальну власність Солонківської сільської ради.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Солонківської сільської ради судовий збір 
у розмірі 2 684,00 грн.

Постановою Львівського апеляційного суду від 01 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 вересня 
2024 року скасовано та ухвалено нове рішення.
У задоволенні позову Солонківської сільської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Львівська міська рада, ОСОБА_2 , про повернення земельної ділянки відмовлено.
Стягнуто з Солонківської сільської ради на користь ОСОБА_3 4 026,00 грн судових витрат.
03 червня 2025 року Львівська міська рада через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 01 травня 2025 року (надійшла до суду 03 червня 2025 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила суд скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
У касаційній скарзі заявником заявлено клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги.
Встановлено, що повний текст оскаржуваної постанови складений 19 травня 
2025 року, тому тридцятий день подачі касаційної скарги припадає на 18 червня 2025 року (середа). 
Оскільки касаційна скарга була подана до Верховного Суду 03 червня 2025 року, тобто в межах тридцятиденного строку, то процесуальний строк не був пропущений.
Однак, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
У порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги доданий документ, що підтверджує сплату судового збору за оскарження постанови суду апеляційної інстанції у розмірі 5 368,00 грн, однак це не підтверджує сплату судового збору у повному розмірі.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми. 
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою або фізичною особою-підприємцем, ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною четвертою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення 
в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).
Заявником оскаржуються рішення суду першої та апеляційної інстанції у повному обсязі.
Солонківська сільська рада звернулася до суду з позовом у 2023 році та заявляла позовну вимогу майнового характеру (повернення земельної ділянки).
Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 684,00 грн.
Зі змісту положень пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.
У позовах про зобов`язання повернути нерухоме майно ціна позову визначається вартістю майна.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21).
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».
При цьому суд звертає увагу представника заявника на те, що відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» розрахунок розміру судового збору за подання касаційної скарги слід здійснювати, виходячи зі ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а не з тієї суми, яка фактично була сплачена позивачем.
Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Оскільки із поданої касаційної скарги та копій судових рішень не вбачається ціни позову станом на день його подання (відсутнє визначення вартості спірної земельної ділянки), тому неможливо визначити розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви за вимогу майнового характеру, у зв`язку з чим заявник при сплаті судового збору має підтвердити відповідність такої сплати належними доказами (позовна заява з визначеною ціною позову, майнова оцінка вартості нерухомого майна або інші належні докази).
Отже, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подачу касаційної скарги за позовну вимогу майнового характеру (у розмірі 1,5 % від вартості об`єкта нерухомого майна, помноженого на 200 %, помноженого на коефіцієнт 0,8). 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/                             Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк  отримувача:
 Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, код банку отримувача (МФО): 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату в повному обсязі.
Також, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Заявником порушено вимоги пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, а саме не зазначено рішення, які оскаржуються. 
У касаційній скарзі заявник зазначає, що оскаржується «постанова Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року». 
Однак, Львівським апеляційним судом у справі № 450/261/23 ухвалена постанова 01 травня 2025 року.
Крім того, заявником не дотримано вимоги пункту 3 частини другої статті 392 ЦПК України, а саме у касаційній скарзі не вказано: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), оскільки у касаційній скарзі не зазначено всіх учасників справи, зокрема:  відповідача ОСОБА_1 , третю особу ОСОБА_2 .
Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Таким чином, заявнику в уточненій редакції касаційної скарги необхідно зазначити всіх учасників справи.
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Львівської міської ради на постанову Львівського апеляційного суду від 01 травня 2025 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                  Г. В. Коломієць