Постанова
Іменем  України 
 
20 травня 2025 року
м. Київ
 
справа № 757/33276/21-ц
провадження № 61-17172св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю.,                    Тітова М. Ю.,                                
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінілон», 
 
розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року у складі судді Остапчук Т. В. та постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року ускладі колегії суддів: Соколової В. В.,          Мережко М. В., Поліщук Н. В.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2021 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ ФК «Фінілон»), про стягнення грошових коштів.
Позов мотивовано тим,що на підставі Договору № SAMDN10000710983341  від 24 червня 2010 року  ОСОБА_1 відкрив в АТ КБ «ПриватБанк» депозитний рахунок № НОМЕР_1 із процентною ставкою 10,5 % річних та можливістю поповнення. Станом на 18 серпня 2014 року баланс за вкладом складав 5 811,78 доларів США.
Крім цього, для обслуговування банківського рахунку відповідачем йому було видано платіжну картку № НОМЕР_2 . Станом на 17 серпня 2014 року баланс на цьому рахунку складав 14 837,39 доларів США. 
18 травня 2021 року позивач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з вимогою повернути вклади та нараховані проценти, проте банк грошові кошти до цього часу не повернув. 
Посилаючись на викладені обставини,  ОСОБА_1  просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь:
5 811,78 доларів США - суму банківського вкладу за Договором                                             № SAMDN10000710983341 від 24 червня 2010 року;
4 147,94 доларів США - сума 10,5 % річних за договором                                                               № SAMDN10000710983341 від 24 червня 2010 року;
14 837,39 доларів США - грошові кошти за картковим рахунком                                              № НОМЕР_2 ;
4 211,96 доларів США - 3 % річних. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму за договором № SAMDN10000710983341 від 24 червня 2010 року у розмірі 5 811,78 доларів США, суму відсотків за договором № SAMDN10000710983341 від 24 червня 2010 року у розмірі 4 147,94 доларів США, грошові кошти за картковим рахунком № НОМЕР_2 в розмірі 14 837,39 доларів США. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що АТ КБ «ПриватБанк» взяті на себе договірні зобов`язання за укладеними з ОСОБА_1 договорами не виконало, у зв`язку із чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти за договором про депозитний вклад № SAMDN10000710983341 від 24 червня 2010 рокуу розмірі 5 811,78 доларів США та нараховані відповідно до його умов відсотки у сумі 4 147,94 доларів США, а також з карткового рахунку № НОМЕР_2 грошові кошти в розмірі 14 837,39 доларів США.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про стягнення на користь позивача 4 211,96 доларів США - 3 % річних, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування 3 % річних у зв`язку із невиконанням зобов`язань за договором у період з 18 серпня 2014 року до 18 травня 2021 року є безпідставним, оскільки у вказаний період позивач не звертався із вимогою повернути вклад за договором, а тому у банку не виникав обов`язок повернути такі грошові кошти, що свідчить про відсутність будь-якого прострочення виконання зобов`язання зі сторони банку та про безпідставність застосування статті 625 ЦК України.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 02грудня 2024 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року змінено, викладено мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
 
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
 
Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що місцевий суд допустив неповне з`ясування обставин справи, а саме в частині договору № SAMDN10000710983341 (Скарбничка дітям) від 24 червня 2010 року, не дослідивши питання щодо його укладення на користь третьої особи -  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що призвело до відсутності застосування відповідної норми матеріального права.
Разом із цим, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в іншій частині вирішення позовних вимог, зазначивши, що такі висновки відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
24 грудня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від                    19 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року.
В касаційній скарзі заявник просив скасувати вказані судові рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Відповідач, зокрема, пояснив, що зобов`язання по поверненню позивачу депозитних коштів та нарахованих процентів ним не виконані, оскільки вказаний борг переведений на ТОВ ФК «Фінілон» згідно договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року.
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції та зупинено виконання оскаржуваного судового рішення до закінчення касаційного провадження.
 
08 січня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи
Встановлено, що 24 червня 2010 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDN10000710983341 (Скарбничка дітям) та внесено суму 200,00 доларів США строком до 24 червня 2011 року із процентною ставкою 10,5 % річних. Договір передбачав можливість поповнення депозитного рахунку. Номер рахунку - НОМЕР_1 . 
Отримувачем вкладу визначений ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За умовами цього договору проценти нараховуються в кінці строку, вказаного у заявці а виплачуються клієнту при поверненні вкладу. Клієнт має право збільшувати розмір коштів по вкладу. У випадку, якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний в заяві. Строк вкладу продовжується неодноразово без звернення клієнта до банку. При продовженні строку вкладу розрахунок процентів на кожен новий строк вкладу здійснюється за процентною ставкою, що діє в банку для депозитів такого ж найменування, що продовжуються і строку на день завершення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод. Проценти за наступний строк вкладу нараховуються на суму коштів, що знаходиться на рахунку. При досягненні отримувачем 18-тирічного віку сумою вкладу та нарахованими відсотками за даним вкладом розпоряджається отримувач. До цього моменту вкладом розпоряджаться клієнт.
В подальшому, в період з 24 червня 2010 року по 28 листопада 2013 року,   рахунок № НОМЕР_1 неодноразового поповнювався  ОСОБА_1 .
Згідно з довідкою ПАТ «КБ «ПриватБанк» № 13935686 від 18 серпня 2014 року баланс по вкладу за договором № SAMDN10000710983341 складав 5 811,78 доларів США.
Крім цього, випискою банку підтверджено наявність карткового рахунку                        № НОМЕР_2 , відкритого на ім`я ОСОБА_3 , баланс якого станом на 17 серпня 2014 року складав 14 837,39 доларів США.
17 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» був укладений договір про переведення боргу, за умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» переводить на ТОВ ФК «Фінілон» борг в розмірі і на умовах, що існували на момент укладення цього договору. 
Крім цього, АТ КБ «ПриватБанк» надана довідка щодо перерахування на рахунок ТОВ ФК «Фінілон» грошових коштів ОСОБА_1 відповідно до договору переведення боргу № б/н від 17 листопада 2014 року та електронного додатку до цього договору.
Позивач засобами поштового зв`язку звернувся до відповідача з вимогою від 18 травня 2021 року про повернення вкладів та нарахованих процентів.
АТ КБ «ПриватБанк» у листі від 10 червня 2021 року відмовило ОСОБА_1 у здійсненні виплати.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не було предметом перегляду судом апеляційної інстанції, а тому, відповідно до частини другої статті 17 ЦПК України, не підлягає перегляду і в суді касаційної інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в незміненій при апеляційному перегляді частині та постанова апеляційного суду відповідають. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 1058 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України).
Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).
Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).
Таким чином строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.
Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.
Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
Залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (пункт 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від                        03 грудня 2003 року № 516, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України                 29 грудня 2003 року за № 1256/8577 (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Положення № 516).
Відповідно до вимог статті 1063 ЦК України фізична або юридична особа може укласти договірбанківського вкладу (зробити вклад) на користь третьої особи. Ця особа набуває права вкладника з моменту пред`явлення нею до банку першої вимоги, що випливає з прав вкладника, або вираження нею іншим способом наміру скористатися такими правами.
Тобто договір банківського вкладу може бути укладеним на користь третьої особи. У такому випадку у банку виникає обов`язок виплати депозиту і відсотків по ньому не особі, що зробила вклад, а третій особі, що встановлена у договорі. Особливістю договору банківського вкладу на користь третьої особи порівняно із загальними положеннями про такий вид зобов`язань, сформульованими у статті 636 ЦК України є зазначення особи на ім`я якої зроблений вклад. Тому істотною умовою цього договору є фіксація імені фізичної особи (прізвища, власного імені та по батькові), а у разі якщо вклад зроблено на користь установи, товариства або іншої організації - зазначення найменування юридичної особи.
Особа, що укладає договір банківського вкладу на користь іншої особи, реалізує у повному обсязі права вкладника лише до моменту пред`явлення третьою особою до банку першої вимоги, що випливає з прав вкладника, або вираження нею іншим способом наміру скористатися такими правами. До набуття прав вкладника особою, на користь якої зроблений банківський вклад, ці права належать особі, яка зробила вклад. Такій особі належить право на зміну чи розірвання договору, на отримання вкладу та відсотків по ньому та інші права вкладника.
Із моменту пред`явлення третьою особою до банку першої вимоги, що випливає з прав вкладника, або вираження нею іншим способом наміру скористатися такими правами вона набуває весь комплекс прав за договором банківського вкладу. Законодавство не містить вимог до способу вираження третьою особою наміру скористатися правами вкладника. Тому, якщо інше не встановлене у договорі, форма вираження такого наміру може бути як усна (безпосереднє звернення до банку з вимогою отримання вкладу чи відсотків, внесення грошових коштів на вклад тощо), так і письмова (зокрема, шляхом направлення листа до установи банку із зазначенням свого імені). З моменту виявлення третьою особою волі щодо вкладу відбувається заміна суб`єкта, наслідком чого є втрата прав вкладника особою, що уклала договір банківського вкладу та їх набуття особою, на користь якої укладений договір. 
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від                          28 листопада 2018 рокуу справі № 750/12893/16-ц (провадження                                № 61-16140св18). 
У відповідності до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами (частина перша статті 1067 ЦК України).
Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом (частина третя статті 1068 ЦК України).
Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
У справі, яка переглядається, встановлено, що 24 червня 2010 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір                                               № SAMDN10000710983341 (Скарбничка дітям) та внесено суму 200,00 доларів США строком до 24 червня 2011 року із процентною ставкою 10,5% річних. 
Договір передбачав можливість поповнення депозитного рахунку. Номер рахунку - НОМЕР_1 . 
За умовами цього договору проценти нараховуються в кінці строку, вказаного у заявці а виплачуються клієнту при поверненні вкладу. Клієнт має право збільшувати розмір коштів по вкладу. У випадку, якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний в заяві. Строк вкладу продовжується неодноразово без звернення клієнта до банку. При продовженні строку вкладу розрахунок процентів на кожен новий строк вкладу здійснюється за процентною ставкою, що діє в банку для депозитів такого ж найменування, що продовжуються і строку на день завершення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод. Проценти за наступний строк вкладу нараховуються на суму коштів, що знаходиться на рахунку. При досягненні отримувачем 18-тирічного віку сумою вкладу та нарахованими відсотками за даним вкладом розпоряджається отримувач. До цього моменту вкладом розпоряджаться клієнт.
В подальшому, в період з 24 червня 2010 року по 28 листопада 2013 року,   рахунок № НОМЕР_1 неодноразового поповнювався  ОСОБА_1 .
Отримувачем вкладу визначений ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Разом із цим матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 , як особа на користь якої був укладений договір банківського вкладу, пред`явив вимогу до відповідача у будь-якій формі.
Згідно з довідкою ПАТ «КБ «ПриватБанк» № 13935686 від 18 серпня 2014 року баланс по вкладу за договором № SAMDN10000710983341 складав 5 811,78 доларів США.
Також випискою банку підтверджено наявність карткового рахунку                        № НОМЕР_2 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 за договором про обслуговування банківського рахунку. Баланс вказаного банківського рахунку станом на 17 серпня 2014 року складав 14 837,39 доларів США.
Встановлено, що в ході розгляду справи представники відповідача не заперечували факт наявності договірних відносин з позивачем, розмір вкладу та нарахованих відсотків. 
Суми, визначені позивачем у позовних вимогах, не перевищують сум зазначеним у документації банку.
18 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «КБ «ПриватБанк»  із заявою про розірвання депозитного договору, повернення грошового вкладу та нарахованих процентів.
Доказів повернення банком позивачу коштів за вкладом матеріали справи не містять.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги вказані норми матеріального права, належним чином оцінивши докази, встановивши факт укладення між сторонами договору банківського вкладу та договору про обслуговування банківського рахунку, внесення грошових коштів на банківський рахунок, з огляду на умови укладеного договору та ураховуючи те, що не повертаючи кошти за вимогою вкладника, банк не виконав належним чином покладених на нього зобов`язань та позбавив вкладника права користуватись належним йому майном, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача коштів за договором № SAMDN10000710983341 від 24 червня 2010 року у розмірі 5 811,78 доларів США та за картковим рахунком № НОМЕР_2 в розмірі                             14 837,39 доларів США. 
Колегія суддів Верховного Суду також погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що з банку на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування депозитними грошовими коштами за договором № SAMDN10000710983341 (Скарбничка дітям) від 24 червня                2010 року у розмірі 4 147,94 доларів США. 
При цьому слід приймати до уваги, що відповідач із заявою про застосування позовної давності щодо цих позовних вимог не звертався.
Доводи заявника у касаційній скарзі на те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між банком та ТОВ «ФК «Фінілон» укладений договір про переведення договору, відповідно до якого останнє стало боржником за спірним договором банківського вкладу, колегія суддів Верховного Суду відхиляє з огляду на таке.
 
Згідно зі статтею 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
 
Стаття 520 ЦК України передбачає, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, особа, третя особа, яка має намір стати боржником. Звідси, боржником або особою, яка висловила намір стати боржником, кредитору може бути запропоновано здійснення заміни боржника, або сам кредитор запропонував здійснити заміну боржника. 
 
У будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода: а) боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений;                        б) третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника; в) кредитор надав згоду на заміну боржника. Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника.
 
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
 
Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
 
Крім того, згідно зі статтею 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.
 
Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
 
З огляду на те, що договір банківського вкладу між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено у письмовій формі, містять умови про їх двостороннє волевиявлення, то передбачені статтею 205 ЦК України положення про мовчазну згоду не можуть бути застосовні до правовідносин сторін у цій справі.
 
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 22 вересня 2021 року у справі № 757/64382/17 (провадження № 61-9229св21); від 10 листопада 2021 року у справі № 757/50904/17-ц (провадження № 61-9151св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 757/18534/19 (провадження № 61-13157св20).
Інші наведені у касаційній скарзі доводи також не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції в незмінній при апеляційному перегляді частині та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994  року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від  27  вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Ураховуючи, що ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2024 року було зупинено виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від                            19 жовтня 2023 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку, виконання цього рішення, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України, підлягає поновленню.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від                         19 жовтня 2023 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                    Є. В. Коротенко
 
А. Ю. Зайцев
 
М. Ю. Тітов