П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 р. Категорія: 112010200	м. Одеса	Справа № 420/31930/24	
Перша інстанція: суддя Аракелян М.М.,
час і місце ухвалення: письмове провадження,
м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Федусика А.Г., Шляхтицького О.І., 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якій позивач просив суд: - визнати протиправними дії відповідача стосовно прийняття Рішення № 951320128521 від 28.08.2024 року про перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2016-2017 роки та проіндексованому станом на серпень 2023 року; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести вірне призначення, нарахування та доплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком з 09.08.2024 року з урахуванням для обчислення пенсії середньої заробітної плати (доходу), з якої ним сплачено страхові внески у 2021, 2022, 2023 роки, з урахуванням раніше виплачених сум; - стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211, 20 грн., мотивуючи його тим, що .
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України в  Одеській області № 951320128521 від 28.08.2024 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком з 09.08.2024 року з урахуванням для обчислення пенсії середньої заробітної плати (доходу), з якої ним сплачено страхові внески у 2021, 2022, 2023 роках, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії та прийняти рішення відповідно до висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФ України в Одеській області, як отримувач пенсії з 05.01.2011 року. За особистою заявою Позивача з 21.08.2024 за матеріалами пенсійної справи переведено на пенсію за віком призначену за нормами Закону № 1058. Позивачу проведено перерахунок пенсії, а саме перехід на пенсію за віком згідно п.3 ст. 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі Закон). При визначенні розміру пенсії за віком застосовано середній показник заробітної плати (доходу) по Україні, передує року звернення попереднього виду пенсії, збільшений на коефіцієнт 1,17; 1,11; 1,11; 1,14; 1,197 та 1,0796. При вирішенні спірного питання слід розмежовувати “право на призначення пенсій” та “право на переведення пенсії” та враховувати, що право на призначення пенсії може бути використано лише один раз, яке особа самостійно та добровільно обирає при звернені до органів Пенсійного фонду з відповідною заявою. “Право на переведення пенсії” є похідним від “права на призначення пенсії” та може бути використане особою лише після використання “права на призначення пенсії” та лише за умови, що переведення буде здійснено на пенсію іншого її виду. Оскільки позивач вже отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788, підстави для повторного призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та визначення її розміру з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за останні  три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, відсутні. Позивачу, якому вже призначено такий вид пенсії як пенсія за вислугу років, призначення пенсії знову у 2024 році не відповідає завданню та меті адміністративного судочинства, які визначені ст. 2 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1  перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області з      07.01.2011 року як отримувач пенсії за вислугу років, відповідно до ЗУ “Про пенсійне забезпечення” (а.с.55), що   визнається відповідачем.
У зв`язку із досягненням пенсійного віку 08.08.2024 року 21.08.2024 року позивач   звернувся  до Тарутинського сектору Арцизького об`єднаного управління Пенсійного Фонду України ГУ ПФ України в Одеській області із заявою про перехід на  інший вид пенсії - пенсію за віком, відповідно до ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (а.с. 26).         
На підставі рішення Арцизького об`єднаного  управління  ПФУ № 951320128521  від 28.08.2024 року ОСОБА_1 з 21.08.2024 року переведено на пенсію за віком у розмірі 7693, 11 грн., відповідно до ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”  (а.с.27) із розрахунку заробітку для обчислення пенсії з урахуванням середнього заробітку за три роки – за 2014-2016 роки  (а.с. 27, 90 зворот).
Не погоджуючись із незастосуванням відповідачем при перерахунку пенсії з 21.08.2024 року показника середньої заробітної плати за три попередніх роки (2021-2023), позивач звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач  звернувся до відповідача із заявою про перехід на інший вид  - пенсії за віком 21.08.2024 року, отже перерахунок пенсії позивача, призначеної згідно із ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09 липня 2003 року № 1058-IV,  має бути здійснений із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачені страхові внески 2021-2023р.р.). Позов підлягає задоволенню частково із відмовою у вимозі про визнання протиправними дій щодо прийняття рішення від 28.08.2024 року, оскільки прийняття рішення за заявою позивача є законним повноваженням відповідача. Належним та ефективним захистом його порушеного права є скасування  як протиправного рішення відповідача та зобов`язання прийняти рішення відповідно до висновків суду.
П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке:
Згідно із  ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до  ст. 10 ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Згідно із ч. 1 ст. 40 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;  Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1   + Кз2   + Кз3   + ... + Кзn  ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. (ч.3 ст.45 ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”)
Частиною 3 статті 45   ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим   Законом, на інший. В цьому випадку показник середньої заробітної плати, який застосовується при визначенні заробітку для обчислення пенсії, має бути незмінним.
Оскільки позивач з 07.01.2011 року перебував на обліку як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до ЗУ “Про пенсійне забезпечення”, то у зв`язку із переходом  у 2024 році на пенсію за віком  не мало місця переведення з одного виду пенсії на інший саме за ЗУ “Про пенсійне забезпечення”.  
Отже, під час призначення у серпні 2024 року позивачу пенсії за віком відповідно до ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” слід застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за Законом України № 1058 (2021-2023 роки).
Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від   22.12.2015 року по справі № 21-4071а15 та від 31.03.2015 року по справі № 21-612а14 та   підтримана Верховним Судом в постановах від 05.07.2018 року по справі №565/645/17, від 23.10.2018 року по справі № 317/4184/16, від 31.05.2019 року по справах № 344/7053/17 та №263/16495/16-а, від 15.08.2019 року по справі № 521/9597/17, від 11.09.2019 року по справі №363/1493/17, від 10.10.2019 року по справі № 520/7533/17.
Доводи відповідача щодо того, що позивачу в 2024 році не призначалась пенсія, його переведено з одного виду пенсії на інший, тому застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-VI не підлягає, суд не приймає до уваги, оскільки з аналізу норм законодавства вбачається, що ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV. Однак у випадку позивача мало місце призначення   пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком) за Законом України №1058.
З таких мотивів суд дійшов висновку, що відповідачем необґрунтовано використано механізм переведення з одного виду пенсії на інший, а саме: з пенсії за вислугу років за ЗУ “Про пенсійне забезпечення” на пенсію за віком за Законом України №1058, а тому при обчисленні пенсії необхідно було застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком, відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Так, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Отже, вищевказана норма      гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання “справедливого балансу” в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі “Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції “майном” визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні “законне сподівання” на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі “Стретч проти Сполученого Королівства” (пункт 32)), а також право на певні суми соціальних виплат, у тому числі, у разі їх невиплаті є втручанням у право на мирне володіння майном (п.34. рішення ЄСПЛ по справі “Суханов та Ільченко проти України” (заяви № 68385/10 та 71378/10), рішення набуло статусу остаточного від 26 вересня 2014 року. “Законне сподівання” на отримання “активу” також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має “законне сподівання”, якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі “Копецький проти Словаччини” (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі “Копецький проти Словаччини” (Кореску v. Slovakia), п. 50; “Anheuser-Busch Inc. проти Португалії” (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява № 73049/01, п. 65, ЄСПЛ 2007-І).
Відповідно до статті 1 Першого протоколу будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету “в інтересах суспільства”. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено “справедливий баланс” між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі “Колишній Король Греції та інші проти Греції” (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).
Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі “Скордіно проти Італії” (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Щокін проти України” (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року).
З матеріалів справи вбачається, що позивач  звернувся до відповідача із заявою про перехід на інший вид  - пенсії за віком 21.08.2024 року, отже перерахунок   пенсії   позивача, призначеної згідно із ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09 липня 2003 року № 1058-IV, має бути здійснений із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачені страхові внески 2021-2023 р.р.).
Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини, суд дійшов висновку про необхідність визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ України в Одеській області № 951320128521 від 28.08.2024 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком з 09.08.2024 року з урахуванням для обчислення пенсії середньої заробітної плати (доходу), з якої ним сплачено страхові внески у 2021, 2022, 2023 роках, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії та прийняти рішення відповідно до висновків суду згідно ч.2 ст. 9 КАС України.
Апелянтом законність оскаржуваного  рішення не доведена, а його доводи суд відхиляє з вищенаведених мотивів.
Решта доводів та заперечень учасників справи на висновки суду по суті справи не впливають. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Враховуючи викладене позов підлягає задоволенню частково із відмовою у вимозі про визнання протиправними дій щодо прийняття рішення від 28.08.2024 року, оскільки прийняття рішення за заявою позивача є законним повноваженням відповідача. Належним та ефективним захистом його порушеного права є скасування  як протиправного рішення відповідача та зобов`язання прийняти рішення відповідно до висновків суду.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року по справі № 420/31930/24, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

          Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
          Судді	  	А.Г. Федусик    О.І. Шляхтицький