ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3834/25 Справа № 201/2523/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В. І. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого – Свистунової О.В.,
суддів: Макарова М.О., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк»

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2024 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, –

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2024 року Акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі – АТ «ОТП Банк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24 березня 2023 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3000007365, який було укладено в електронній формі та підписано відповідачем за допомогою удосконаленого електронного підпису.

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору сума кредиту складає 30 200,00 грн., дата остаточного повернення кредиту – 24 березня 2028 року.

Умовами кредитного договору також було передбачено нарахування процентів за користування кредитними коштами, а саме фіксована процентна ставка в розмірі 40,00 % річних.

Згідно пункту 1.2 кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтентних платежів (додаток № 1 до кредитного договору).

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав позичальнику кредитні кошти.

Проте, відповідач в порушення умов кредитного договору не здійснив своєчасних платежів для погашення суми заборгованості по тілу кредиту та процентам у строк, визначений договором, чим порушив взяті на себе зобов`язання.

24 жовтня 2023 року позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу про дострокове повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, проте така вимога залишилась не виконана відповідачем.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 19 листопада 2023 року має заборгованість в розмірі 36 455,11 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 30 200,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом – 6 255,11 грн.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 3000007365 від 24 березня 2023 року станом на 19 листопада 2023 року в розмірі 36 455,11 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 30 200,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом – 6 255,11 грн.; а також судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 3 028,00 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог АТ «ОТП Банк» – відмовлено.

У поданій 22 січня 2025 року безпосередньо до суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку апеляційній скарзі АТ «ОТП Банк», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що Банком надані суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог, зокрема, до позовної заяви було додано укладений між сторонами кредитний договір № 3000007365 від 24 березня 2023 року. Відповідач, підписавши кредитний договір та ознайомившись і скріпивши своїм підписом Паспорт споживчого кредиту погодився з умовами договору щодо розміру процентної ставки. Обставини щодо укладення договору на певних умовах та існування заборгованості по процентах за кредитним договором у визначеному Банком розмірі підтверджено письмовими доказами, які жодним чином не спростовані.

Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до того, що судом не враховано дійсних обставин з приводу вчинення відповідачем дій направлених на виконання договору та щодо не виконання останнім своїх зобов`язань належним чином, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2025 року витребувано з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу та 13 лютого 2025 року справа надійшла на адресу апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Разом з тим, поштове відправлення, адресоване відповідачу повернулось не врученим з відміткою на конверті про те, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до частин першої та третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 березня 2023 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3000007365, проте такий договір не було долучено до позовної заяви.

Відповідно до Паспорту споживчого кредиту розмір споживчого кредиту складає 30 200,00 грн., строк кредитування складає 60 місяців, річна процентна ставка – 40 %.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав позичальнику кредитні кошти.

Проте, відповідач не здійснив своєчасних платежів для погашення суми заборгованості по тілу кредиту та процентам у строк, визначений договором, чим порушив взяті на себе зобов`язання.

24 жовтня 2023 року позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу від 19 жовтня 2023 року вих. № 12852750 про дострокове повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, проте така вимога залишилась не виконана відповідачем.

В порушення умов вказаного кредитного договору відповідач допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого позивач нарахував заборгованість станом на 19 листопада 2023 року в розмірі 36 455,11 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 30 200,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом – 6 255,11 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з підстав їх недоведеності, прийшовши до висновку про те, що позивач на підтвердження своїх вимог не надав суду кредитний договір № 3000007365 від 24 березня 2023 року, проте зазначив про його наявність в додатках до позовної заяви.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис»).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.

У справі встановлено, що звертаючись до суду з позовом АТ «ОТП Банк» було надано суду кредитний договір № 3000007365 від 24 березня 2023 року (а.с.11 зворот - 14), а тому висновок суду першої інстанції про відсутність кредитного договору є безпідставним та суперечить наявним в матеріалах справи доказам.

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору № 3000007365 від 24 березня 2023 року, укладеного між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , сума кредиту складає 30 200,00 грн., дата остаточного повернення кредиту – 24 березня 2028 року.

Умовами кредитного договору також було передбачено нарахування процентів за користування кредитними коштами, а саме фіксована процентна ставка в розмірі 40,00 % річних.

Згідно пункту 1.2 кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів (додаток № 1 до кредитного договору).

Для підписання кредитного договору  ОСОБА_1  було використано удосконалений електронний підпис відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

Тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 24 березня 2023 року правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем  ОСОБА_1 таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав позичальнику кредитні кошти.

Проте, відповідач в порушення умов кредитного договору не здійснив своєчасних платежів для погашення суми заборгованості по тілу кредиту та процентам у строк, визначений договором, чим порушив взяті на себе зобов`язання.

24 жовтня 2023 року позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу від 19 жовтня 2023 року вих. № 12852750 про дострокове повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, проте така вимога залишилась не виконана відповідачем (а.с.6,7).

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 19 листопада 2023 року має заборгованість в розмірі 36 455,11 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 30 200,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом – 6 255,11 грн. (а.с.17).

Таким чином, кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. При цьому ОСОБА_1 через особистий кабінет на вебсайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало його внутрішній волі, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Враховуючи, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, колегія суддів вважає, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Встановивши зазначені обставини у справі, колегія суддів дійшла висновку, що між сторонами у справі укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді тілу кредиту або відсотків матеріали справи не містять.

Як вбачається із змісту кредитного договору, між позичальником та кредитором було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати процентів (пункт 1.1 кредитного договору).

Підпис відповідача під договором свідчить про його ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України.

Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; не оспорював кредитний договір в частині або в цілому, кредитор надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; кредитний договір містить інформацію щодо загальної вартості кредиту та графік погашення кредиту.

Отже, підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, а саме АТ «ОТП Банк», отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.

Крім того, позовні вимоги щодо стягнення процентів Банк обґрунтовував наявністю домовленостей про процентну ставку за кредитним договором, що малася в Паспорті споживчого кредиту, в якому умова щодо процентної ставки погоджена з позичальником під його особистий підпис.

Зміст зобов`язання, що відображено в кредитному договорі та Паспорті споживчого кредиту викладено досить зрозуміло, оскільки системний аналіз кредитного договору, наданого Банком розрахунку дає підстави для висновку про те, що справжня воля сторін договору зводилась до отримання коштів, які позичальник зобов`язаний повернути, із сплатою процентів за кредитним договором в розмірі та умовах погоджених сторонами.
Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Матеріали справи містять належний та допустимий доказ, який підтверджує факт ознайомлення позичальника з умовами договору щодо розміру процентів за кредитним договором; наявні відомості про те, що саме  ОСОБА_1  погодився з умовами з приводу процентної ставки за кредитом; та Банком доведені обставини, які давали можливість суду переконатись в тому, з приводу яких відносин були складені кредитний договір та Паспорт споживчого кредиту, та хто ознайомлений з викладеними в них умовами.
У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/17 зазначено: «Разом з тим суди не звернули уваги на те, що в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування».
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України не врахував те, що оскільки сторонами було погоджено, зокрема процентну ставку, та її розмір і порядок нарахування, то суду слід було визначити й стягнути таку заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачем кредитного договору та Паспорту споживчого кредиту.
Підписавши вказаний кредитний договір та Паспорт споживчого кредиту  ОСОБА_1  відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.
Відповідач, ознайомившись зі змістом кредитного договору, Паспортом споживчого кредиту, мав реальну можливість відмовитися від укладення останнього та на момент його підписання щодо спірних умов договору не заявляв, що свідчить про свідоме визнання ним умов договору.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
З огляду на викладене, суд першої інстанції належним чином не дослідив надані Банком докази видачі відповідачу кредиту, користування ним кредитними коштами, що доведено відповідними розрахунками, не врахував, що зазначені докази відповідачем не спростовано, що є його, а не суду, процесуальним обов`язком.

Отже, в матеріалах справи наявні докази в підтвердження обставин щодо укладення між сторонами кредитного договору, обґрунтованості нарахування процентів за кредитним договором та встановлені обставини дають підстав для висновку відмінного від того до якого дійшов суд першої інстанції.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить колегія суддів та вважає що суд першої інстанції в частині доводів що стали предметом апеляційного оскарження не виконав вимоги про законність та обґрунтованість рішення суду, висновки суду в частині позовних вимог, в задоволенні яких судом відмовлено здійснені з недотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2024 року та стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за кредитним договором № 3000007365 від 24 березня 2023 року станом на 19 листопада 2023 року в розмірі 36 455,11 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 30 200,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом – 6 255,11 грн.
Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, а розмір судового збору при зверненні з позовною заявою та з апеляційною скаргою складав 3 028,00 грн. та 4 542,00 грн. відповідно, то на підставі статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Банку підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 7 570,00 грн.
Керуючись статтями 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» – задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2024 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № 3000007365 від 24 березня 2023 року станом на 19 листопада 2023 року в розмірі 36 455,11 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 30 200,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом – 6 255,11 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 7 570,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 квітня 2025 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.О. Макаров

І.А. Єлізаренко