ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
23 квітня 2025 року
м. Київ
 
справа № 935/1698/22
провадження № 61-18456св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Ситнік О. М., 
Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 01 травня 2023 року у складі судді       Василенка Р. О., додаткове рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 травня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року у складі колегії суддів: Талько О. Б., Коломієць О. С., Шевчук А. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виключення відомостей з актового запису про народження   ОСОБА_3 .
В обґрунтування позову зазначав, що з 03 грудня 1988 року по 08 листопада 2021 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . 
Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка 
ОСОБА_3 , відповідно до статті 122 СК України позивач записаний батьком дитини. 
Позивач вказує, що має достатні підстави стверджувати про те, що він не є біологічним батьком дитини, оскільки під час конфліктних ситуацій та сварок відповідач неодноразово зазначала про те, що ОСОБА_3 не його дочка.
Про відсутність кровного споріднення між ним та дитиною свідчить і та обставина, що ОСОБА_3 , на відміну від інших двох дочок, не схожа на нього.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області 
від 01 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Додатковим рішенням цього ж суду від 31 травня 2023 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 05 грудня 
2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області 
від 01 травня 2023 року та додаткове рішення цього ж суду від 31 травня 
2023 року - без змін.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився апеляційний суд, про недоведення позивачем позовних вимог та ненадання ним достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності кровного споріднення між особою, записаною батьком дитини та дитиною. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, листи, заяви, анкети, фотографії, інші документи, пояснення свідків, висновки експерта на підтвердження викладених у позові обставин позивачем.
Крім цього, суди вважали, що застосування до відповідача статті 109 ЦПК України можливе за наявності систематичності та неповажності причин неявки до експертної установи. Причини неприбуття до експертної установи зокрема 17 листопада 2022 року у визначений час суди вважають поважними, адже повітряна тривога тривала 2 год. 55 хв., а враховуючи об`єктивні обставини та віддаленість міста Житомира від міста Києва, відповідач не могла прибути вчасно для відбору зразків. Крім того, у грудні 2022 року повітряна тривога на території Київської області оголошувалась 28 разів, з огляду на зазначене, суди вважали, що у відповідача були реальні підстави для побоювання за власне життя, тому причина неявки відповідача до експертної установи є поважною, а неприбуття її до експертної установи лише 22 грудня 2022 року не є свідченням систематичності та неодноразовості ухилення від участі в експертному дослідженні.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що оскільки сторони погодили фіксовану суму (гонорар) за надання професійної правничої допомоги під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції, із позивача на користь відповідача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
21 грудня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 01 травня 2023 року, додаткове рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 травня
2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 05 грудня 
2023 року.
У касаційній скарзі позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 01 травня 
2023 року, додаткове рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 травня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року.
Зупинено виконання додаткового рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 травня 2023 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
12 березня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 грудня 2024 року справу призначено судді-доповідачеві 
Ігнатенку В. М., судді, які входять до складу колегії Ситнік О. М., 
Фаловська І. М.
Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2025 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій позивач зазначає неврахування  висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених  у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 760/3977/15-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі № 149/2562/18,  від 06 травня 2020 року у справі № 201/11183/16-ц, 
від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18, від 15 жовтня 2020 року у справі № 473/1343/18,  від 27 липня 2021 року у справі № 671/1957/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
У касаційній скарзі заявник зазначив, що причини неприбуття відповідача двічі до експертної установи, є неповажними, оскільки відповідач не повідомила про причини неявки до експертної установи та не здійснила жодних дій для узгодження іншої дати для проведення дослідження, а 
22 грудня 2022 року взагалі повітряна тривога не оголошувалась, що вказує на ухилення відповідача від участі в експертизі. 
Посилання апеляційного суду на загальну кількість та тривалість повітряних тривог у грудні 2022 року  не можуть бути обґрунтуванням поважності причин неприбуття відповідача за викликом до експертної установи 17 листопада 2022 року та 22 грудня 2022 року. В призначений час повітряних тривог не було, проте апеляційний суд на це уваги не звернув.
Доказів на підтвердження небажання ОСОБА_3 їхати до експертної установи відповідачем також не надано.
Крім того, під час проведення  підготовчого засідання відповідач особисто повідомила, що не має наміру приїжджати до експертної установи для відбору зразків крові, у зв`язку з чим підстав просити суд призначити експертизу повторно у позивача не було.
Суд апеляційної інстанції не надав оцінку доводам позивача, викладеним в апеляційній скарзі, не дотримався встановленого статтею 89 ЦПК України принципу оцінки доказів, в мотивувальній частині оскаржуваної постанови грубо спотворив обставини справи щодо дати проведення підготовчого засідання.
Позиція інших учасників справи
Відповідач не скористалась своїм правом на подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу протягом строку, встановленого в ухвалі про відкриття касаційного провадження.
Фактичні обставини, встановлені судами
Суди встановили, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 
03 грудня 1988 року.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 Коростишівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) здійснено державну реєстрацію народження ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьками дитини зазначені: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Рішенням Коростишівського міськрайонного суду Житомирської області 
від 08 листопада 2021 року шлюб між сторонами розірвано.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до частини першої статті 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
Частина перша статті 122 СК України встановлює презумпцію шлюбного походження дитини, яка складається з двох частин: презумпції материнства дружини та презумпції батьківства чоловіка.
Згідно із презумпцією батьківства чоловіка, саме він є батьком дитини, народженої його дружиною. Презумпція батьківства чоловіка (шлюбного батьківства) поширюється на три групи дітей: 1) тих, які були зачаті і народжені в шлюбі; 2) тих, які були зачаті до шлюбу, але народжені в шлюбі;    3) тих, які були зачаті у шлюбі, але народжені після його припинення або визнання недійсним.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій,  ОСОБА_3 , була зачата та народжена у шлюбі сторін.
Згідно з частинами першої-третьої статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122,124,126 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.
Відповідно до частини другої статті 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.
Передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням норм ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Підставою для виключення із актового запису про народження дитини відомостей про батька є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Підставою для категоричного висновку для вирішення вказаного спору в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Згідно із частиною першою статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення ЄСПЛ у справі «Калачова проти росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).
Таким чином, висновок генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту підтвердження або спростування батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
У справі, яка переглядається, ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 вересня 2022 року задоволено клопотання ОСОБА_1 та призначено судову медичну молекулярно-генетичну експертизу аналізу ДНК, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз.
На вирішення експертизи поставлено наступне питання: «Чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ?».
Експертною установою двічі призначено дату відбору зразків крові для проведення дослідження у приміщенні відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, про що направлені електронні повідомлення про забезпечення явки ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 разом із ОСОБА_3 до установи, зокрема на 17 листопада 2022 року на 12 год. 30 хв та на 22 грудня 2022 року на 10 год. 30 хв.
При цьому, необхідно зауважити, що на час призначення експертизи судом ОСОБА_3 було 17 років, а вже на час призначення  дати відбору зразків остання досягла повноліття. 
Листом від 22 грудня 2022 року експертною установою повернуто без виконання ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області 
від 15 вересня 2022 року про призначення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи у зв`язку з неможливістю проведення експертного дослідження через неявку ОСОБА_2 разом із ОСОБА_3 на відбір зразків крові, незважаючи на неодноразові призначення дати такого відбору.
Під час судового розгляду суди встановили, що ОСОБА_2 не з`явилася в експертну установу та не забезпечила явку ОСОБА_3 на відбір біологічних зразків через оголошення повітряних тривог у Київській та Житомирській областях, а також з підстав неможливості ОСОБА_2 змусити ОСОБА_3 , яка досягла повнолітнього віку, з`явитися до експертної установи та вплинути на її думку пройти ДНК-тест.
Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Зазначена норма процесуального права є імперативною щодо правових наслідків ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі. Законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення факту ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо провести експертизу для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту, для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.
Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 686/3582/16-ц, від 10 травня 2022 року в справі №473/1343/18, від 20 вересня 2023 року у справі №585/972/22 та 
від 06 листопада 2024 року у справі № 334/6732/21.
Обставини оголошення сигналу «Повітряна тривога» у певному регіоні необхідно вважати загальновідомими, тобто такими, що не потребують доказування.
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що у відповідача були обґрунтовані підстави для уникнення поїздок на територію Київської області та міста Києва з метою збереження власного життя та здоров`я. 
Разом з тим, основною причиною непроведення експертного дослідження є небажання проходження тесту ДНК ОСОБА_3 .
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із позовом про виключення відомостей про батька з актового запису про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто коли останній було 17 років. Водночас, на момент проведення призначеної судом судової генетичної експертизи ОСОБА_3 досягла повноліття, у зв`язку з чим подальше проведення дослідження можливе лише за її добровільною згодою.
Так, примушення особи до проходження генетичного дослідження без її згоди є втручанням у її право на повагу до приватного життя, яке гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на повагу до свого життя . Це право охоплює тілесну недоторканність та інформовану згоду на медичне втручання, включаючи проведення генетичних тестів. 
ЄСПЛ у справі «Мікулич проти Хорватії» (MIKULIC V. CROATIA, заява 
№ 53176/99 від 07 лютого 2022 року) підтвердив, що у справах щодо батьківства держава повинна забезпечити справедливий баланс між правом особи на встановлення батьківства та правом іншої особи на повагу до приватного життя, що включає тілесну недоторканність і захист персональних даних. 
У справі «Міфсуд проти Мальти» (MIFSUD V. MALTA, заява № 62257/15, 
від 29 квітня 2019 року) ЄСПЛ зазначив, що проведення генетичного дослідження у справах про батьківство не може бути нав`язано особі примусово, і відмова від проходження тесту підлягає оцінці з точки зору
співмірності цілей позову та інтересів дитини. У цій справі суд визнав, що інтерес дитини у встановленні свого батьківства має вагу, однак не може автоматично переважати права інших осіб, залучених до процесу, - все має оцінюватись через призму принципу пропорційності.
Отже, ефективні засоби встановлення батьківства повинні існувати, однак примус до проведення ДНК-тесту може бути несумісним із принципами поваги до людської гідності й права особи на приватність. 
Верховний Суд у постанові від 31 травня 2023 року у справі 
№ 363/3349/19 наголосив, що примус до проходження ДНК-тесту повнолітньої особи є неприпустимим, а сама відмова не може тлумачитись автоматично на шкоду інтересам відповідача, її необхідно оцінювати з огляду на баланс прав і правомірних очікувань сторони. 
Отже, примусове зобов`язання до проходження ДНК-тесту без згоди повнолітньої особи є непропорційним втручанням у її приватне життя.   
У контексті цієї справи, позивач визнавав батьківство та виконував батьківські обов`язки протягом 17 років і саме така його поведінка створила глибокий соціальний зв`язок. Така поведінка свідчить про наявність тривалих і стабільних відносин, що мали істотне значення для формування особистості дитини та її ідентичності. Після досягнення повноліття особа відмовилась від проходження експертизи, що слід сприймати як реалізацію її права, а не як безпідставне перешкоджання встановленню істини.
Позивач тривалий час фактично виконував свої батьківські  обов`язки, і лише через багато років ініціював оспорювання батьківства. Відсутність згоди повнолітньої особи на проходження дослідження у цьому випадку є вирішальним чинником для захисту її особистих прав.
Суд звертає увагу, що інших доказів на підтвердження позовних вимог позивач не надав.
З огляду на вищевикладене, втручання у правовий статус повнолітньої особи, за відсутності її згоди на проходження молекулярно-генетичної експертизи, за умов сформованого тривалого соціального зв`язку між нею та позивачем, є непропорційним.
Доводи касаційної скарги про те, що повітряних тривог на час призначення дат для відбору біологічних зразків не було, не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини не впливають на висновки судів першої та апеляційної інстанцій, адже в основу оскаржуваних рішень судами покладено інші обставини про небажання ОСОБА_3 проходити ДНК-тест. 
Щодо доводів ОСОБА_1 , викладених в касаційній скарзі про відсутність наміру відповідача ОСОБА_2 з`являтись до експертної установи для відбору зразків, Верховний Суд зазначає, що така позиція в даному випадку не має вирішального значення, оскільки позивач не був позбавлений права повторно заявити клопотання про призначення експертизи та доводити свою позицію перед судом.
Отже, суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши обставини справи, беручи до уваги, що беззаперечним доказом для визнання чи спростування батьківства у судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи, оцінивши відмову від проходження експертного дослідження ОСОБА_3 на предмет пропорційності між інтересами останньої та метою, яку хоче досягти позивач, дійшли правильного висновку про недоведеність позовних вимог та відмову у задоволенні даного позову.
Верховний Суд відхиляє доводи позивача про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновків, викладених у постановах у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі 
№ 760/3977/15-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі № 149/2562/18, 
від 06 травня 2020 року у справі № 201/11183/16-ц, від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18, від 15 жовтня 2020 року у справі № 473/1343/18, 
від 27 липня 2021 року у справі № 671/1957/20, оскільки правові висновки у зазначених справах, не суперечать висновкам, зробленим судом першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.
Верховний Суд, враховуючи встановлені судами обставини, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивач не надав беззаперечних доказів на підтвердження відсутності кровного споріднення між ним та його дочкою, тому оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в позові є законними й обґрунтованими.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд враховує те, що у справі судами надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин. Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій, спрямовані на зміну оцінки доказів, здійсненої судами, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції, визначених у статті 400 ЦПК України.
Щодо оскарження додаткового рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 травня 2023 року, яке залишено без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року, слід зазначити наступне.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
У частині восьмій статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У частині 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У частині четвертій статті 137 ЦПК України також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження 
№ 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року 
в справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (додаткові постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі 
№ 755/9215/15-ц, від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).
У постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
Суди встановили, що на підтвердження надання професійної правничої допомоги відповідачем надані: договір про надання правової допомоги 
від 13 вересня 2021 року №31, де в пункті 4.1 визначено розмір гонорару за супроводження справи в суді першої інстанції, який складає 
10 000 грн. Пунктом 4.2. вказаного договору передбачено, що клієнт зобов`язаний, 50% гонорару, який визначений в п 4.1 договору, сплатити адвокату авансом впродовж 5 днів з моменту підписання даного договору. Решта суми сплачується впродовж 10 днів і з дня отримання рішення суду.
Досліджуючи надані до заяви про ухвалення додаткового рішення докази на підтвердження надання професійної правничої допомоги, суди врахували, що між відповідачем та адвокатом Сірою О. В. укладений договір про надання правової допомоги від 13 вересня 2021 року №31, яким встановлений фіксований розмір гонорару адвоката за супроводження справи 
№ 935/1698/22 у суді першої інстанції у розмірі 10 000 грн. 
Відповідач скористалась правом на професійну правничу допомогу, понесла витрати за надані адвокатом послуги та має право на їх відшкодування.
Таким чином, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, обґрунтовано стягнув із позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Оскільки Верховний Суд ухвалою від 30 січня 2024 року зупинив виконання оскаржуваного додаткового рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 травня 2023 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку, необхідно поновити його виконання.
Щодо судових витрат
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області 
від 01 травня 2023 року, додаткове рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 травня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року залишити без змін.
Поновити виконання додаткового рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 травня 2023 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                  І. М. Фаловська
 
Судді                                                                                                               В. М. Ігнатенко
 
                                                                                                                    С. О. Карпенко
 
                                                                                                                    В. В. Сердюк
 
                                                                                                                    О. С. Ситнік