КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/9446/2024                                            
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            04 грудня 2024 року                                                                     м. Київ
                                                                                                                   Справа № 757/4584/24-ц 

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                             Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,  
за участю секретаря  судового засідання              Мех В.Ю.
 
  розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року, постановлену у складі судді Матійчук Г.О., 
  у справі за позовом  ОСОБА_3 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Ярослава Вікторовича, ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування постанови державного виконавця та акта про передачу майна стягувачу,
встановив:
 
          У січні 2024 року позивач ОСОБА_3 звернулась  до Печерського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я.В., ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування постанови державного виконавця та акта про передачу майна стягувача.
Разом з позовом  позивач подала заяву про забезпечення позову шляхом накладання арешту на земельну ділянку за кадастровим номером: 3221286401:01:048:0028, загальною площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка придбана на ім`я ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15 березня 2017 року.
Заява обґрунтована тим, що предметом позову є визнання незаконними та скасування постанови державного виконавця та акта про передачу майна стягувачу, а саме: земельної ділянки за кадастровим номером 3221286401:01:048:0028, загальною площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка придбана на ім`я ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15 березня 2017 року. Вказана земельна ділянка є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , оскільки була набута подружжям під час перебування останніх у шлюбі.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва від 23.11.2023 року ВП № 73007286 було постановлено передати стягувачу - ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №754/3801/23 від 21.08.2023 року земельну ділянку за кадастровим номером 3221286401:01:048:0028, загальною площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_4 . 
В той же час, вищевказана земельна ділянка була передана приватним виконавцем у власність ОСОБА_1 із порушенням вимог чинного законодавства, оскільки позивач не надавала жодної згоди на це. Враховуючи ті обставини, що земельна ділянка відповідно до презумпції спільної сумісної власності подружжя, яка визначена законом, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, допоки ця презумпція не буде спростована у встановленому законом порядку ст. 60 СК України, звернення стягнення на неї могло бути виключно у порядку, визначеному законодавством, а саме визначення судом частки боржника на підставі подання приватного виконавця.
Наголошувала, що ОСОБА_1 на підставі постанови та акту приватного виконавця виконавчого округу міста Києва від 23.11.2023 року ВП №73007286, незважаючи на ті обставини, що земельна ділянка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, може у будь-який час зареєструвати право власності на вищевказану земельну ділянку та розпорядитися нею на власний розсуд. Крім цього, на вказаній земельній ділянці розташований об`єкт незавершеного будівництва, який також є предметом спору у справі про поділ спільно нажитого майна подружжя.
 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року заяву про забезпечення позову - задоволено.
Вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на земельну ділянку за кадастровим номером 3221286401:01:048:0028, загальною площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з ухвалою суду, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Вважає, суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права.  Звертає увагу на те, що позивач за відсутності рішення суду щодо поділу майна подружжя заявляє вимоги про скасування постанови державного  виконавця та акта про передачу майна стягувачу за рішенням суду в рахунок виконання судового рішення про стягнення заборгованості за договором позики, яке набрало законної сили та не оскаржувалось боржником - ОСОБА_4 . 
Відповідно до Реєстру речових прав на нерухоме майно жодних обтяжень на земельну ділянку та співвласників не зареєстровано, єдиним власником земельної ділянки є ОСОБА_4 , але позивач не наводить обґрунтувань та не заявляє вимоги до ОСОБА_4 , а всі доводи зводить до незаконного розпорядження спільним сумісним майном.
Звертає увагу на те, що позивач не позбавлена можливості захисту порушення прав шляхом отримання грошової компенсації за відчужене майно в рахунок заборгованості.
А також звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що ухвала Печерського районного суду м. Києва від 02.02.2024 року постановлена з порушенням правил виключної підсудності. Відповідно до ч.1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається за місцем знаходження предмета спору. Спірна земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з чого вбачається, що суд першої інстанції не направив матеріали справи для розгляду справи за виключною підсудністю, чим порушив норми процесуального права.
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін. 
Вважає, що ухвала Печерського районного суду м. Києва постановлена відповідно до норм процесуального та матеріального права. Вказує, що ОСОБА_1 разом з земельною ділянкою був переданий об`єкт незавершеного будівництва загальною площею 300 кв.м., який має 100% готовність, але не прийнятий в експлуатацію. З викладеного вбачається, що ОСОБА_1 мав реалізувати своє право щодо звернення стягнення на майно боржника, шляхом звернення до суду з позовною заявою про визначення частки майна божника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 443 ЦПК України.
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення правил підсудності, наголошує, що відповідно до правової позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з постановою від 11 грудня 2023 року у справі № 463/13099/21 щодо юрисдикції спорів за позовом про оспорення акта та постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу,  позови про скасування постанови акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.
 
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просила ухвалу суду скасувати. 
Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 заперечували проти апеляційної скарги, просили ухвалу суду залишити без змін. 
Представник третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення  позивача та представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 на підставі постанови та акту приватного виконавця виконавчого округу міста Києва від 23.11.2023 року ВП №73007286, незважаючи на ті обставини, що земельна ділянка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, може у будь-який час зареєструвати право власності на вищевказану земельну ділянку та розпорядитися нею на власний розсуд. Крім цього, на вказаній земельній ділянці розташований об`єкт незавершеного будівництва, який також є предметом спору у справі про поділ спільно нажитого майна подружжя. Наведені обставини дають підстави стверджувати, що невжиття заходів забезпечення позову, а саме накладання арешту на вищевказану земельну ділянку може істотно ускладнити поновлення порушених прав позивача як співвласника цієї земельної ділянки, що стало підставою для звернення до суду із вказаною заявою.
Суд вважав, що  вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на земельну ділянку за кадастровим номером 3221286401:01:048:0028, загальною площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка придбана на ім`я ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15 березня 2017 року, - спроможне забезпечити ефективний захист порушеного права позивача  та його інтересів.
Враховуючи предмет позову, наведені заявником докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, суд прийшов до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.
 
З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії;  встановленням обов`язку вчинити певні дії;  забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення  обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.
Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до  кожного конкретного випадку. При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.
 
З матеріалів справи вбачається, що у січні 2024 року ОСОБА_3 звернулась  до Печерського районного суду міста Києва з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я.В., ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування постанови державного виконавця та акта про передачу майна стягувачу.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що  з 02 лютого 2002 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який було розірвано  рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 липня 2022 року.  У січні - лютому 2023 року позивач зверталась до ОСОБА_4 з пропозиціями щодо поділу спільно нажитого майна подружжя, проте згоди досягнуто не було,   і 18 жовтня 2023 року вона звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2023 року було відкрито провадження у справі № 361/9463/23  за позовом ОСОБА_3   до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. 
Спірна земельна ділянка з кадастровим номером  3221286401:01:048:0028, загальною площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , оскільки була  придбана за договором купівлі-продажу від 15 березня 2017 року на ім`я ОСОБА_4 , тобто  була набута подружжям під час перебування у шлюбі.
На цій земельній ділянці був побудований житловий будинок, площею 300  кв.м., який має 100 % готовність, але не прийнятий в експлуатацію.
Разом з тим, відповідно до постанови Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва  Бережного Я.В. від 23.11.2023 року ВП № 73007286 було постановлено передати стягувачу - ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості   ОСОБА_4 за виконавчим листом №754/3801/23 від 21.08.2023 року земельну ділянку за кадастровим номером 3221286401:01:048:0028, загальною площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_4 . 
Вважає, що спірна земельна ділянка була передана приватним виконавцем у власність ОСОБА_1 із порушенням вимог чинного законодавства, оскільки земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, тоді як позивач не надавала жодної згоди на це, і судом не визначалась частка боржника у спільному майні за  поданням приватного виконавця.
Тому просила визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я.В. від 23 листопада 2023 року ; визнати незаконним та скасувати акт приватного виконавця  про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 23 листопада 2023 року.  
 
Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач посилається на те, що предметом позову є визнання незаконними та скасування постанови державного виконавця та акта про передачу майна стягувачу, а саме: земельної ділянки за кадастровим номером 3221286401:01:048:0028, яка придбана на ім`я ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15 березня 2017 року. Вказана земельна ділянка є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , оскільки була набута подружжям під час перебування останніх у шлюбі.
В той же час, вищевказана земельна ділянка була передана приватним виконавцем у власність ОСОБА_1 із порушення вимог чинного законодавства, оскільки позивач не надавала жодної згоди на це.  Проте ОСОБА_1 на підставі постанови та акту приватного виконавця виконавчого округу міста Києва від 23.11.2023 року ВП №73007286, незважаючи на ті обставини, що земельна ділянка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя може у будь-який час зареєструвати право власності на вищевказану земельну ділянку та розпорядитися нею на власний розсуд. Крім цього, на вказаній земельній ділянці розташований об`єкт незавершеного будівництва, який також є предметом спору у справі про поділ спільно нажитого майна подружжя.
 
Положеннями частини восьмої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. 
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Враховуючи те, що предметом даного позовує визнання незаконним та скасування постанови державного виконавця та акту про передачу земельної ділянки, зареєстрованої на праві власності за боржником ОСОБА_4 ,  стягувачу ОСОБА_1 , який може у будь-який час на підставі оскаржуваного акту зареєструвати право власності на земельну ділянку, яку позивач вважає об`єктом спільної сумісної власності подружжя та вказує, що відповідачами порушується її право власності на земельну ділянку,  колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову, оскільки  невжиття зазначених позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.
При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
За таких обставин, з метою ефективного забезпечення  балансу інтересів сторін по справі, враховуючи предмет позову та характер спірних правовідносин,  обраний вид забезпечення позову - накладення арешту на спірну земельну ділянку, що передана  відповідачу в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за виконавчим листом № 754/3801/23 від 21.08.2023 року, є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.
 
Доводи апеляційної скарги, які зводяться до заперечення обставин, викладених позивачем в позовній заяві та відсутності підстав для задоволення позову, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали,  адже такі обставини підлягають дослідженню судом першої інстанції під час розгляду справи по суті, яким буде надана належна правова оцінка у рішенні суду і такі не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що  позивач за відсутності рішення суду щодо поділу майна подружжя безпідставно заявляє вимоги про скасування постанови приватного виконавця та акту про передачу майна стягувачу,  не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки стосуються вирішення спору по суті заявлених вимог.
При цьому з матеріалів даної справи  та даних Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що  ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2023 року було відкрито провадження  та судом розглядається справа  за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, до якого включена і земельна ділянка з кадастровим номером 3221286401:01:048:0028, загальною площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4 . 
Таким чином, реєстрація ОСОБА_1 за собою права власності на спірну земельну ділянку на підставі акту приватного виконавця про передачу майна стягувачу, який є предметом оскарження у даній справі, та подальше відчуження  спірної земельної ділянки  до вирішення цієї справи по суті може унеможливити ефективний захист  та поновлення порушених  прав позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, призвести  до неефективності обраного позивачем способу захисту прав або інтересів,  та бути підставою для повторного звернення позивача до суду.
 
Доводи апеляційної скарги про порушення правил підсудності під час розгляду справи судом першої інстанції, суд не приймає до уваги, оскільки ухвалою Печерського районного суду від 25 березня 2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про направлення за підсудністю справи, ухвалою Печерського районного суду від 28 березня 2024 року залишено без розгляду клопотання про направлення за підсудністю. Зазначені ухвали не були оскаржені в апеляційному порядку.
Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не впливають на правильність  висновків суду першої інстанції у вирішенні питання про забезпечення позову, оскільки для забезпечення майбутнього збереження майна та його захисту, запобігання утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову,  позивач звернувся із даною заявою, а тому висновків суду не спростовують  і не дають підстав уважати, що оскаржувана ухвала  постановлена з порушенням норм процесуального права.
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права,  є законною і обґрунтованою,  підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення,  а оскаржувану ухвалу - залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.  
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
            Повний текст постанови складено 11 квітня 2025 року.

    Суддя  - доповідач:                                                                   Ящук Т.І. 

                        Судді:                                                                      Кирилюк Г.М.

                                                                                                         Рейнарт І.М.