ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 травня 2025 року 	м.Дніпро	справа № 340/1372/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року у справі                           № 340/1372/24 (суддя Брегей Р.І., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач-1) щодо несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні, а саме ненарахування та невиплату компенсації за всі дні невикористаної відпустки, як учаснику бойових дій;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.11.2018 по 10.02.2024 року.
В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №340/2782/23 відповідачем-1 на рахунок позивача нараховано 11874,67 грн. компенсації за невикористані відпустки  за період проходження служби. Розрахунок відповідач провів не в день звільнення позивача 06 листопада 2018 року, у зв`язку з чим він вважає, що має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації за відпустки з 01 листопада 2018 року по день фактичного розрахунку 10 лютого 2024 року.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Так, судом:
- визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні;
- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 07 листопада 2018 року по 10 лютого 2024 року, врахувавши правові висновки суду.
У задоволені решти позовних вимог суд відмовив.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач-1 подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, відповідач-1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач-1 зазначає, що керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, директивами Міністра оборони та начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, іншими правовими актами. Будь-яких  протиправних дій відповідачем по відношенню до позивача допущено не було, тому підстави для задоволення його позовних вимог відсутні.
Відповідач-1 наполягає, що у разі наявності між роботодавцем та працівником спору про розмір сум, нарахованих при звільненні, у визначені ч. 1 ст. 116 КЗпП строки роботодавець має сплатити працівнику тільки ту частину виплати, щодо яка для сторін не є спірною. Оскільки обов`язок індексації грошового забезпечення позивача відповідачем повністю заперечувався й був виконаний саме на підставі рішення суду, то в такому випадку відсутні підстави для розрахунку середнього заробітку саме з моменту звільнення позивача.
За позицією відповідача-1 за наявності спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку у розумінні частини першої статті 117 КЗпП України є безпідставним. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постановах від 24.01.2018 у справі №807/1502/15, від 27.06.2018 у справі №810/1543/17, від 06.06.2018 у справі № 804/1782/16.
Позивач та відповідач-2 своїм правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача-1 не скористалися.
В свою чергу, позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні частини позовних вимог.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача-1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі - Комісаріат) від 06 листопада 2018 року                      №84 позивача звільнено з військової служби з тієї ж дати (а.с.9-10).
Комісаріат увійшов до складу ІНФОРМАЦІЯ_2 , який набув статусу юридичної особи (а.с.46).
17 липня 2023 року Кіровоградський окружний адміністративний суд прийняв рішення у справі №340/2782/23, яким зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2017-2018 роки (а.с.35-39). Рішення суду набрало законної сили 13 листопада 2023 року (а.с.40-42).
10 лютого 2024 року банківська установа виконала платіжну інструкцію ІНФОРМАЦІЯ_1 про перерахування коштів на користь ОСОБА_1 на виконання судового рішення (а.с.4). Позивачу було        нараховано і сплачено 11874,67 грн.. 
Оскільки розрахунки належних позивачу сум відповідач-1 провів не в день звільнення позивача, він вважає, що має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації за відпустки з 01 листопада 2018 року по день фактичного розрахунку 10 лютого 2024 року, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, яким частково задоволено позовні вимоги, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої  статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в   статті 116 цього Кодексу.
Згідно із статтею 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в   статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові йогосередній заробітокза весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Непоширення норм КЗпП України  на рядовий і начальницький склад військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.
При цьому, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплатигрошового забезпечення. Такі питання врегульовані   Кодексом законів про працю України.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №807/3664/14, від 31.10.2019 у справа № 2340/4192/18.
Зазначене спростовує доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача. 
Конституційний Суд України у рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень  статті 233 КЗпП України  у взаємозв`язку з положеннями статей   117,   237-1   цього   Кодексу   роз`яснив, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої   статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
19.07.2022 набрав чинності  Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 №2352-IX, яким внесено зміни до статті 117 КЗпП України, за змістом яких роботодавець повинні виплатити працівникові його середній заробітокза весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі охоплюється періодом з 07.07.2018 по 10.02.2024, а тому такий умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності   Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин” від 01.07.2022 № 2352-ІХ   (19.07.2022) і після цього.
Період до 19.07.2022 (до набрання чинності  Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин” від 01.07.2022 № 2352-ІХ) регулюється редакцією  статті 117 Кодексу законів про працю України, до внесення у неї змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин” від 01.07.2022 № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців.
Проте, період з 19.07.2022 регулюється вже нині чинною редакцією  статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. До цього періоду застосовувати практику Верховного Суду, зокрема, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц та у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин.
Аналогічний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 28.06.2023 у справі  №560/11489/22, від 29.01.2024 у справі №560/9586/22, від 22.02.2024 у справі № 560/831/23, від 29.02.2024 у справі № 460/42448/22, від 10.04.2024 у справі № 360/380/23.
Згідно статті 27 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України.
Пунктами 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого  Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У разі, коли середньомісячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Період затримки розрахунку при звільненні з 07.11.2018 до 10.02.2024, за який може бути визначено відшкодування (з урахуванням чинної редакції ст. 117 КЗпП) суд розрахував вірно.
Судом у рішенні не здійснено розрахунки суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок з позивачем при звільненні, що підлягає виплаті позивачу, а відповідач в апеляційній скарзі не наводить жодних доводів з цих підстав, позивач, в свою чергу, рішення суду не оскаржує.  
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у відповідача-1 наявний обов`язок нарахувати та виплатити позивачу за період з 07.11.2018 по 10.02.2024 року середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. 
З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстав для його скасування не вбачається. Апеляційна скарга відповідача-1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року у справі № 340/1372/24 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак