УХВАЛА
21 березня 2025 року
м. Київ
справа № 332/3339/20
провадження № 51-998ск25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_2 
суддів                        ОСОБА_3., ОСОБА_4
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_1 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2023 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 28 листопада 2024 року щодо останнього,
встановив:
Захисник ОСОБА_5 звернулася до суду з касаційною скаргою на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2023 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 28 листопада 2024 року щодо засудженого ОСОБА_1 , у змісті якої міститься клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження цих судових рішень.
В обґрунтування клопотання захисник зазначає, що 28 листопада 2024 року судом апеляційної інстанції було оголошено лише резолютивну частину судового рішення, натомість повний текст ухвали в присутності учасників справи не оголошувався й про дату такого оголошення останні повідомлені не були. На заяву захисника про видачу копії оскарженої ухвали апеляційного суду жодної відповіді не надходило. Мотиви постановленого апеляційним судом рішення захиснику не були відомі. Доступ до повного тексту ухвали Запорізького апеляційного суду від 28 листопада 2024 року захисник отримала в особистому кабінеті підсистеми «Електронний суд» лише 16 грудня 2024 року, а у Єдиному державному реєстрі судових рішень надання загального доступу до цього судового рішення було забезпечено 17 грудня 2024 року.
Указані причини пропуску строку на оскарження вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2023 року та ухвали Запорізького апеляційного суду від 28 листопада 2024 року захисник ОСОБА_5 вважає поважними та такими, що дають підстави для його поновлення за вказаним клопотанням.
Дослідивши доводи клопотання про поновлення процесуального строку, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у його задоволенні необхідно відмовити, а касаційну скаргу повернути особі, яка її подала.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі ? КПК) касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. Це правило надає особі, наділеній правом касаційного оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, який є достатньо тривалим для прийняття учасником провадження виваженого і обґрунтованого рішення щодо звернення із касаційною скаргою та її написання, після закінчення якого контрольна функція Суду не здійснюється.
Оскаржена ухвала апеляційного суду була постановлена 28 листопада 2024 року. Судовий розгляд у суді апеляційної інстанції, як видно зі змісту цієї ухвали апеляційного суду, здійснювався за участю обвинуваченого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_5 В касаційній скарзі захисник не зазначає, чи була вона присутньою під час апеляційного розгляду саме 28 листопада 2024 року, натомість про те, що вона була необізнаною про дату судового розгляду, призначеного на 28 листопада 2024 року, в касаційній скарзі також не йдеться.
За таких обставин, враховуючи правила статей 115, 426 КПК, для захисника останнім днем строку на подання касаційної скарги є 28 лютого 2025 року. З касаційною скаргою захисник ОСОБА_5 звернулася 16 березня 2025 року, тобто поза межами строку касаційного оскарження.
За частиною 1 ст. 117 КПК пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. При тому, що ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, це можливо лише в разі наявності поважних причин його пропуску.
Суд враховує, що у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03, п. 41) Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що питання про поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).
За усталеною практикою Верховного Суду під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, які унеможливлювали своєчасне звернення до суду у строк, визначений законом. При вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на касаційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
При вирішенні питання про поновлення процесуального строку Суд виходить із того, що тримісячний строк для подання касаційної скарги є досить тривалим і достатнім для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень, а особа, яка бажає подати касаційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб належно реалізувати своє право. 
Доводи клопотання захисника про її необізнаність із мотивами постановленої ухвали апеляційного суду в контексті обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку є безпідставними.
Як вбачається зі змісту клопотання, доступ до повного тексту оскарженої ухвали апеляційного суду захисник ОСОБА_5 отримала 16 грудня 2024 року, тобто за 2  місяці і 12 днів до закінчення строку, визначеного ст. 426 КПК. Натомість про обставини, які були об`єктивно непереборними та пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду у строк до 28 лютого 2025 року, в касаційній скарзі не йдеться.
Разом з тим, обрахування захисником строку на касаційне оскарження судових рішень із дня отримання нею повного тексту оскарженої ухвали апеляційного суду суперечить правилам, визначеним у ст. 426 КПК, адже такі правила застосовуються по відношенню до засудженого й виключно в тому випадку, коли в день проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції засуджений перебував під вартою.
Інших доводів, які би свідчили про наявність поважних причин, які перешкодили захиснику вчасно звернутися з касаційною скаргою, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження не містить, а тому задоволенню не підлягає.
За таких обставин, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно повернути захиснику ОСОБА_5, оскільки вона подана після закінчення строку касаційного оскарження та відсутні підстави для його поновлення.
Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_5 в поновленні строку на касаційне оскарження вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2023 року та ухвали Запорізького апеляційного суду від 28 листопада 2024 року щодо засудженого ОСОБА_1 .
Касаційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами повернути захиснику.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
 
Судді:

ОСОБА_2                                       ОСОБА_3                             ОСОБА_4