ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 червня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/1801/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області
на рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року (суддя Голобутовський Р.З.) в адміністративній справі 
за позовом       ОСОБА_1     
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області             
про  визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років позивача з 88% відповідних сум грошового забезпечення до 70% відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку на підставі  постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018  та проведення перерахунку з 01.12.2019 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Донецькій області» від 03.03.2023 № 33/25-567, виданої станом на листопад 2019 року з основним розміром 70%;  зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити з 01.01.2016 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років позивачеві у розрахунку 88% відповідних сум грошового забезпечення та з 01.12.2019 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Донецькій області» від 03.03.2023 № 33/25-567, виданої станом на листопад 2019 року, у розмірі 88% грошового забезпечення, здійснити виплату пенсії в цьому розмірі з урахуванням раніше виплачених сум, з урахуванням раніше виплачених сум, з урахуванням щомісячної доплати у розмірі 2 000,00 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 88% до 70% відповідних сум грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 01.01.2016 у розмірі 88% від грошового забезпечення та з 01.12.2019 у розмірі 88% від грошового забезпечення, зазначеного у довідці Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Донецькій області» від 03.03.2023 № 33/25-567, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні іншої частини позовних вимог  відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Також зазначає, що позивачем пропущений строк звернення до суду з цим позовом. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. 
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». З 03.05.2022 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа на території Дніпропетровської області.
ОСОБА_1 13.10.2024 звернувся до ГУ ПФУ в Донецькій області з заявою, в якій просив перерахувати та виплачувати пенсію відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 з урахуванням раніше проведених виплат, починаючи з 01.01.2016 і надалі. У разі відмови в перерахунку пенсії надати розрахунок пенсії заявника станом на 01.01.2016, 01.12.2019 та 01.03.2024. Заява обґрунтована незгодою зі зменшенням відсоткового розміру пенсії з 88% до 70% з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 240/5401/18.
Листом від 19.11.2024 за № 31669-28296/Є-02/8-0500/24 відповідач повідомив про відсутність правових підстав для проведення перерахунку пенсії.
Незгода з такими діями ГУ ПФУ в Донецькій області стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Щодо доводів відповідача про пропуск строку звернення до суду з позовом, суд апеляційної інстанції зазначає, що у позовній заяві та у зверненні до відповідача ОСОБА_1 зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області з 01.01.2016 проведено перерахунок пенсії за умови статті 13 Закону № 2262-ХІІ, якою максимальний розмір пенсій за вислугу років обмежується 70% відповідних сум грошового забезпечення. 
Відтак, позивач достеменно був обізнаний, що з 2016 року змінився відсотковий розмір його пенсії у бік зменшення.
Статтею 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що визначений даною нормою строк звернення до суду є присічним та може бути поновлений у виключних випадках за клопотанням особи, яка подає позовну заяву, в якому мають бути викладені поважні причини пропуску відповідного процесуального строку з підтвердженням таких пояснень належними доказами.  
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися  про  порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися  про  порушення своїх прав, якщо їй  відомо про  обставини прийняття  рішення  чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися  про  те, яке  рішення  прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного  Суду  від 21 лютого 2020 року в справі № 340/1019/19).
Верховний  Суд  неодноразово наголошував, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір  відомий  особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації  про рішення,  на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких  складових  вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її  складових.
Судова  палата з розгляду справ  щодо  захисту соціальних прав у постанові від 31 березня 2021 року в справі № 240/12017/19 відступила від висновків, викладених, зокрема, в постановах від 29 жовтня 2020 року по справі № 816/197/18, від 20 жовтня 2020 року по справі № 640/14865/16-а, від 25 лютого 2021 року по справі № 822/1928/18,  щодо  застосування  строку звернення до суду  у соціальних спорах, у яких, зокрема, було зазначено, що при застосуванні  строків звернення до адміністративного  суду  у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом  строки  та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх  пропуску  не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного  Суду  від 29 жовтня 2020 року по справі № 816/197/18 (касаційне  провадження  № К/9901/50050/18), від 20 жовтня 2020 року по справі № 640/14865/16-а (касаційне  провадження  № К/9901/36805/18), а також  про  те, що  строк звернення  позивача  до суду  у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від  органу Пенсійного  фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного  Суду  від 25 лютого 2021 року по справі № 822/1928/18), та дійшла наступного правового висновку  щодо  застосування  строку звернення до суду,  передбаченого  статтею 122 КАС України  у спорах цієї категорії:
1) для визначення початку перебігу  строку  для  звернення до суду  необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись  про  порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу  недостатньо  лише послатись на необізнаність про  порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні  до суду  він повинен  довести  той факт, що він не міг дізнатися  про  порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом  до суду протягом  шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом  строк звернення до суду.  В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить  про дотримання  такою особою строку звернення до суду  з урахуванням наявної у неї можливості знати  про  стан своїх прав, свобод та інтересів.
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий  особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального  органу Пенсійного  фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись  про  порушення своїх прав, а свідчить лише  про  час, коли вона почала вчиняти дії  щодо  реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу  строку звернення до суду  у разі якщо така особа без зволікань та  протягом  розумного  строку  не вчиняла активних дій  щодо  отримання інформації  про  правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/ несвоєчасність її перерахунку, тощо.
Як було зазначено вище та підтверджується змістом позовної заяви, позивачеві було достеменно відомо про перерахунок пенсії у 2016 році, проте з позовом у цій справі ОСОБА_1 звернувся лише 23.01.2025. 
Колегія суддів зазначає, що причини  пропуску строку  є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує  судове рішення,  та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних  дій та підтверджені належними  доказами.
Позивачем не було подано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції обґрунтовані пояснення щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, з підтвердженням таких пояснень належними доказами. 
Доводи позивача, що про порушення своїх прав він дізнався після перерахунку пенсії на виконання рішення суду  у справі № 160/15776/23 суд апеляційної інстанції не знаходить обґрунтованими з огляду на зміст самої позовної заяви. Крім того, названим рішення було зобов`язано здійснити перерахунок пенсії, виходячи зі складових грошового забезпечення станом на листопад 2019 року, в результаті такого перерахунку не змінився відсотковий розмір пенсії ОСОБА_1 , встановлений внаслідок перерахунку пенсії, проведеного у 2016 році. 
За таких обставин, оскільки позивачем не доведено наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовом,  колегія суддів доходить висновку, що право на звернення з цим позовом виникло у ОСОБА_1 після відмови відповідача у проведенні перерахунку пенсії за заявою від 13.10.2024, а саме з 19.11.2024.
Частиною 3 статті 123 КАС України встановлено, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відтак позовні вимоги в частині строку з 01.01.2016 по 18.11.2024 підлягають залишенню без розгляду.
Щодо суті спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 2  ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії, максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому  законом  порядку до категорії 1, – 100 процентів, до категорії 2, – 95 процентів.
Законом України   «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні»  внесені зміни до ч. 2  ст. 13 Закону  № 2262-ХІІ та визначено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу,  що ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  регулює порядок призначення пенсій, а стаття 63 цього закону визначає підстави, умови і порядок їх перерахунку.
Зміни до  статті 63 названого   ані  Законом України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи»   Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні»  в частині підстав, умов, розміру або порядку перерахунку пенсій, не вносилися.
Постанова Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та  постанова Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб»  також не містять жодних положень щодо зміни відсоткового значення розміру призначених пенсій при їх перерахунку.
Системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що внесені  Законом України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи»  та  Законом України   «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні»  зміни до  статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим  Законом  у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не порядку перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років, є норми  статті 63 Закону № 2262-ХІІ, яка змін у зв`язку з прийняттям  Закону № 3668-VІ  та  Закону № 1166-VII  не зазнала.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.02.2019 у справі № 240/5401/18, від 02.07.2020 у справі № 280/1931/19.
За таких обставин у відповідача були відсутні підстави для зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії при здійсненні її перерахунку.
Доводи апеляційної скарги такий висновок не спростовують.
В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального, проте з невірним застосуванням норм процесуального права, що є підставою для його часткового скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, 
п о с т а н о в и в :
          
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задовольнити частково. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року в адміністративній справі № 160/1801/25 скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1     за період з 01.01.2016 по 18.11.2024. 
Позов ОСОБА_1 в цій частині залишити без розгляду.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з 03 червня 2025 року року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.
          Повна постанова складена 03 червня 2025 року. 
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров