ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" березня 2025 р.                                      Справа №921/110/23(921/327/24)

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді                                                                       Панова І.Ю.,
Суддів                                                                                Матущак О.І.,
Скрипчук О.С.,
Секретар судового засідання:                                                    Фарина Х.З.
за участю представників сторін:
від позивача: Марчук Г.В.;
від відповідача: не з`явився;
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІЕРРА" б/н від 16.01.2025 (вх. №01-05/177/25 від 17.01.2025)
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.12.2024 (повний текст рішення складено 27.12.2024)
у справі №921/110/23(921/327/24) (суддя Руденко О.В.)
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІЕРРА"
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБУД"
про визнання недійсними угод про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог
в межах справи №921/110/23
про банкрутство ТОВ"ТІЕРРА"

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 14.03.2023 відкрито провадження у справі №921/110/23 про банкрутство ТОВ "ТІЕРРА", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Демчана О.І.
Постановою суду від 25.06.2024 ТОВ "ТІЕРРА" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Демчана О.І.
До Господарського суду Тернопільської області на дійшла позовна заява ТОВ "ТІЕРРА" до ТОВ "БМБУД" про визнання недійсними угод про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог.
В обґрунтування заявлених вимог, підтриманих у судовому засіданні повноважним представником, позивач посилається на те, що ТОВ "ТІЕРРА", уклавши угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог менш ніж за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, фактично відмовилося від власних майнових вимог до відповідача та завдало шкоди кредиторам, внаслідок порушення принципу пропорційності погашення їхніх грошових вимог.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 16.12.2024 №921/110/23(921/327/24) у позові відмовлено. 
Рішення мотивовано тим, що оскаржувані угоди повністю відповідають вимогам, що визначались у ст.601 ЦК України та ст. 203 ГК України, а саме: зобов`язання її учасників були зустрічними; зобов`язання сторін є однорідними (зараховувались вимоги про сплату грошових коштів у гривні), строк виконання зобов`язань настав, сторони мали заборгованість одна перед одною, вимоги сторін, розмір заборгованості ніким із контрагентів не оскаржувався та не оспорювався, усі умови таких договорів погоджено та прийнято їх контрагентами, а також судом зазначено в рішенні , що позивачем також не надано і доказів, які б підтверджували настання неплатоспроможності боржника, внаслідок укладення спірних угод.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТІЕРРА" оскаржило таке в апеляційному порядку. Апеляційна скарга надійшла на адресу Західного апеляційного Господарського суду 17.01.2025. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.12.2024 у справі №921/110/23(921/327/24) та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги повністю.
Зазначає, що ТОВ «ТІЕРРА», уклавши угоди про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог, менше ніж за 3 роки до відкриття провадження у справі про банкрутство та у період, коли у боржника уже існувала заборгованість перед ТОВ «Санрайс Логистикс», ТОВ «А.Т. Смарт Трейдинг» та ГУ ДПС у Тернопільській області, прийняло виконання грошового зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, та, фактично, відмовилось від власних майнових вимог до ТОВ «БМБУД» за договорами оренди №01/10 від 01.10.2020, №01/07/21 від 01.07.2021 та №02/08/21 від 02.08.2021 на загальну суму 932 270,24 грн, внаслідок чого втратило можливість стягнути відповідні кошти та погасити пропорційно вимоги кредиторів за їх рахунок, та при цьому прийняло в рахунок виконання наявного грошового зобов`язання право вимоги до третіх осіб.
31.01.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБУД" надійшов відзив б\н від 31.01.2025 (вх. № 01-04/879/25) в якому відповідач зазначає, що у укладених угодах контрагенти дійшли згоди про взаємне зарахування зустрічних однорідних грошових вимог, а тому, така домовленість ніяк не могла вплинути на майнове становище позивача та звертає увагу на те, що законодавством України не встановлено застережень чи заборон на підписання договорів з фізичною особою-підприємцем, чи з юридичною особою, котрі в силу законодавства не є платниками податку на додану вартість.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2025 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Панова І.Ю., суддів Матущак О.І. та Скрипчук О.С.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІЕРРА" б/н від 16.01.2025 (вх. №01-05/177/25 від 17.01.2025) на рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.12.2024 у справі №921/110/23(921/327/24).
Ухвалою суду від 30.01.2025 призначено розгляд справи на 11.03.2025.
В судовому засіданні 11.03.2025 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги з підстав викладених у ній. Відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з встановленими судом першої інстанції обставинами, і визначеними відповідно до них правовідносинами, вбачається, що:

31 жовтня 2022 року між ТОВ "БМБУД" (Сторона 1) та ТОВ "ТІЕРРА" (Сторона 2) було укладено три угоди про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог (далі - Угоди). 
З тексту угод слідує, що ТОВ "ТІЕРРА" та ТОВ "БМБУД" являлися одночасно кредитором та боржником один до одного, за договірними зобов`язаннями, що виникли на підставі договорів оренди №01/10 від 01.10.2020, №01/07/21 від 01.07.2021, №02/08/21 від 02.08.2021 та договорів переведення боргу №27/09, №26/09 від 01.10.2022, №06/10 від 06.10.2022, №31/10/22, №1/2 та №1/1 від 31.10.2022, укладених між ТОВ "Тіерра" (Первісний боржник), ТОВ "БМБУД" (Новий боржник") та ФОП Юрч В.О., ФОП Олійник І.І., ФОП Волошин В.В., ФОП Пронь М.Т., ФОП Чугай Ю.М.,ТОВ "БСК Трейдинг", ТОВ "Константа Юргруп" (Кредитор). Досягнутими у цих Угодах домовленостями, їхні контрагенти дійшли згоди щодо припинення у повному обсязі зобов`язань один перед одним із заборгованості в сумі 932 270,24 грн, яка виникла за вищевказаними правочинами.
Зокрема:
1. За умовами, що викладені в Угоді про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог №1 (надалі Угода №1) від 31.10.2022 Сторони домовилися про таке. 
Відповідно до п. 1.2.1 Угоди №1, Сторона 1 - Товариство з обмеженою відповідальністю « БМБУД» має перед Стороною 2 - Товариство з обмеженою відповідальністю « ТІЕРРА» непогашене грошове зобов`язання у сумі 7 480,24 грн, яке виникло на підставі Договору оренди №08/08/21 від 02 серпня 2021 року, укладеного між цими сторонами.
Згідно з п. 1.2.2 Угоди №1, Сторона 2 має перед Стороною 1 непогашене грошове зобов`язання у сумі 71 816,99 грн, яке виникло на підставі Договору переведення боргу №31/10/22 від 31 жовтня 2022 року, укладеного між цими ж сторонами.
Контрагенти пунктом 1.4 Угоди №1підтверджують реальність та обсяг взаємних заборгованостей, зазначених у п. 1.2.1 та п. 1.2.2.
У п.1.5.1 Угоди зазначено, що Сторони дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог за зобов`язаннями, зазначеними у п. 1.2.1 та п. 1.2.2 цієї Угоди, у сумі 7 480,24 грн, і такими чином з моменту підписання цієї Угоди вважатимуть: зобов`язання Сторони 1 таким, що припинено у повному обсязі, заборгованості Сторони 1 перед Стороною 2 за договором оренди №02/08/21 від 02 серпня 2021 року, немає; зобов`язання Сторони 2 таким, що припинено частково у розмірі 7 480,24 грн, залишкова заборгованість Сторони 2 перед Стороною 1 за договором переведення боргу №31/10/22 від 31 жовтня 2022 року, становить 64 336,75 грн.
2. За умовами, що викладені в Угоді про зарахування однорідних грошових вимог №2 (надалі Угода №2) від 31.10.2022 Сторони домовилися про таке.
Відповідно до п. 1.2.1 Угоди №2, Сторона 1 - Товариство з обмеженою відповідальністю « БМБУД» має перед Стороною 2 - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТІЕРРА» непогашене грошове зобов`язання у сумі 109 800,00 грн; яке виникло на підставі Договору оренди №01/01/21 від 01 липня 2021 року, укладеного між Стороною 1 та Стороною 2.
Згідно з п. 1.2.2 Угоди №2, Сторона 2 має перед Стороною 1 непогашене грошове зобов`язання у сумі 502 205,21 грн, яке виникло на підставі наступних Договорів: - 32 552,51 грн на підставі Договору переведення боргу №26/09 від 01 жовтня 2022 року; - 76 600,00 грн на підставі Договору №06/20 від 01.06.2020 року; 393 052,70 грн на підставі Договору переведення боргу №1/1 від 31 жовтня 2022 року.
Пунктом 1.4 Угоди №2, Сторони підтверджують реальність та обсяг взаємних заборгованостей, зазначених у п. 1.2.1 та п. 1.2.2.
У п.1.5.1 Угоди зазначено, що Сторони дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог за зобов`язаннями, зазначеними у п. 1.2.1 та п. 1.2.2 цієї Угоди, у сумі 109 800,00 грн, і таким чином з моменту підписання цієї Угоди вважатимуть: зобов`язання Сторони 1 за Договором оренди №01/07/21 від 01 липня 2021 року таким, що припинено в повному обсязі, заборгованості Сторони 1 перед Стороною 2 за Договором оренди №01/07/21 від 01 липня 2021 року, немає; зобов`язання Сторони 2 таким, що припинено на суму в розмірі 109 800,00 грн, а саме: зобов`язання Сторони 2 за Договором переведення боргу №26/09 від 01 жовтня 2022 року таким, що припинено у повному обсязі, заборгованості Сторони 1 перед Стороною 2 за Договором переведення боргу №26/09 від 01 жовтня 2022 року, немає; зобов`язання Сторони 2 за Договором №06/20 від 01.06.2020 року таким, що припинено у повному обсязі заборгованості Сторони 1 перед Стороною 2 за Договором 06/20 від 01.06.2020 року, немає; зобов`язання Сторони 2 за Договором переведення боргу №1/1 від 31 жовтня 2022 року таким, що припинено частково у розмірі 647,49 грн, залишкова заборгованість Сторони 2 перед Стороною 1 за Договором переведення боргу №1/1 від 31 жовтня 20222 року, становить 392 405,21 грн.
3. За умовами, що викладені в Угоді про зарахування однорідних грошових вимог №3 (надалі Угода №3) від 31.10.2022 Сторони домовилися про наступне.
Відповідно до п. 1.2.1 Угоди №3, Сторона 1 - Товариство з обмеженою відповідальністю « БМБУД» має перед Стороною 2 - Товариство з обмеженою відповідальністю « ТІЕРРА» непогашене грошове зобов`язання у сумі 814 990,00 грн; яке виникло на підставі Договору оренди №01/10 від 01 жовтня 2021 року, укладеного між Стороною 1 та Стороною 2.
Згідно з п. 1.2.2 Угоди №3, Сторона 2 має перед Стороною 1 непогашене грошове зобов`язання у сумі 1 136 549,89 грн, яке виникло на підставі наступних Договорів: - 378 735,85 грн на підставі Договору переведення боргу №27/09 від 01 жовтня 2022 року; - 30 000,00 грн на підставі Договору переведення боргу №06/10 від 06 жовтня 2022 року; - 31 054,08 грн на підставі Договору переведення боргу №13/10 від 13 жовтня 2022 року; - 64 336,75 грн на підставі Договору переведення боргу №1/10/22 від 31 жовтня 2022 року; - 40 000,00 грн на підставі Договору переведення боргу №1/2 від 31 жовтня 2022 року; 592 423,21 грн на підставі Договору переведення боргу №1/1 від 31 жовтня 2022 року.
Пунктом 1.4 Угоди №3, Сторони підтверджують реальність та обсяг взаємних заборгованостей, зазначених у п. 1.2.1 та п. 1.2.2.
У п.1.5.1 Угоди зазначено, що Сторони дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог за зобов`язаннями, зазначеними у п. 1.2.1 та п. 1.2.2 цієї Угоди, у сумі 814 900,00 грн, і таким чином з моменту підписання цієї Угоди вважатимуть: зобов`язання Сторони 1 перед Стороною 2 за Договором оренди №01/10 від 01 жовтня 2020 року таким, припинено в повному обсязі, заборгованості Сторони 1 перед Стороною 2 за Договором оренди №01/10 від 01 жовтня 2022 року, немає; зобов`язання Сторони 2 таким, що припинено на суму в розмірі 814 990,00 грн, а саме: зобов`язання Сторони 2 за Договором переведення боргу №06/10 від 06 жовтня 2022 року таким, що припинено у повному обсязі, заборгованості Сторони 1 перед Стороною 2 за Договором переведення боргу №06/10 від 06 жовтня 2022 року, немає; зобов`язання Сторони 2 за Договором переведення боргу №27/09 від 01 жовтня 2022 року таким, що припинено у повному обсязі, заборгованості Сторони 1 перед Стороною 2 за Договором переведення боргу №27/09 від 01 жовтня 2022 року, немає; зобов`язання Сторони 2 за Договором переведення боргу №13/10 від 13 жовтня 2022 року таким, що припинено у повному обсязі, заборгованості Сторони 1 перед Стороною 2 за Договором переведення боргу №13/10 від 13 жовтня 2022 року, немає; зобов`язання Сторони 2 за Договором переведення боргу №1/2 від 31 жовтня 2022 року таким, що припинено у повному обсязі, заборгованості Сторони 1 перед Стороною 2 за Договором переведення боргу №1/2 від 31 жовтня 2022 року, немає; зобов`язання Сторони 2 за Договором переведення боргу №31/10/22 від 31 жовтня 2022 року таким, що припинено частково у розмірі 50 511,22 грн, залишкова заборгованість Сторони 2 перед Стороною 1 за Договором переведення боргу №31/10/22 від 31 жовтня 2022 року, становить 13 825,53 грн.
У пунктах 1.6 кожної із перелічених Угод їхні контрагенти зазначили, що погоджуються з вищевказаними підрахунками, згідно з якими проводять зарахування зустрічних однорідних вимог і претензій одна до одної не мають.
Дані Угоди набирають чинності з моменту їх підписання та діють до повного виконання Сторонами зобов`язань за ними (п. 4.1. Угод).
Ліквідатор стверджує, що про факт укладення зазначених правочинів йому стало відомо лише в ході розгляду господарським судом справи №921/110/23(921/170/24) за позовом ТОВ "ТІЕРРА" до ТОВ "БМБУД" про стягнення заборгованості в сумі 300 000,00 грн за договорами оренди та розірвання договорів оренди. Зокрема, із відзиву на позов розпорядник майна Демчан О.І. дізнався, що дана заборгованість на підставі угод про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог погашена.
Вважаючи зазначені правочини недостовірними, сфабрикованими та вчиненими на шкоду іншим кредиторам, позивач звернувся до суду із вимогами про визнання їх недійсними на підставі ст.ст.3,16,203,215 Цивільного Кодексу України, ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства. 

При перегляді рішення господарського суду колегія суддів Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина 4 цієї ж статті).
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети (такий правовий висновок міститься в п. 7.3 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц).
Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За загальними положеннями про недійсність правочину, визначеними статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України.
Згідно із частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю недоліків його складових елементів: незаконність змісту правочину, недотримання форми, невідповідність дефекту суб`єктного складу, невідповідність волевиявлення внутрішній волі.
Відповідно до вимо ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів.
Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:
боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;
боржник уклав договір із заінтересованою особою;
боржник уклав договір дарування.
Пунктом 9 статті 44 КУзПБ розпорядник майна має право на подання до господарського суду позову щодо визнання недійсними правочинів, у тому числі укладених боржником з порушенням порядку, встановленого цим Кодексом, а також позовів щодо визнання недійсними актів, прийнятих у процедурі розпорядження майном щодо зміни організаційно-правової форми боржника.
Частиною 1 ст. 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.
Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16 тощо.
Отже, правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи".
Недійсність договору як приватно - правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17).
Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2020 у справі № 922/719/16.
Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Подібна правова позиція неодноразово була викладена Верховним Судом у своїх постановах, зокрема від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 13.10.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011.
Судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19(905/2445/19) зазначила, що фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.
Фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.
Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.
Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:
- момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі;
- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);
- щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.
Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №910/7547/17).
Слід звернути увагу, у контексті цього спору, на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі №904/7905/16: "Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності), після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора".
Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19(905/1646/17), від 28.07.2022 у справі № 902/1023/19(902/1243/20)).
Судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 904/7905/16 дійшла висновку, що фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам, отже, такий правочин може бути визнаний недійсним в порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство відповідно до статті 7 КУзПБ на підставі пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та частин третьої, шостої статті 13 ЦК України з підстав недопустимості зловживання правом, на відміну від визнання недійсним фіктивного правочину лише на підставі статті 234 ЦК України. У такому разі звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсними правочинів боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.
31 жовтня 2022 року між ТОВ "БМБУД" (Сторона 1) та ТОВ "ТІЕРРА" (Сторона 2) було укладено три угоди про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог (далі - Угоди). Із їхнього змісту слідує, що ТОВ "ТІЕРРА" та ТОВ "БМБУД" являлися одночасно кредитором та боржником один до одного, за договірними зобов`язаннями, що виникли на підставі договорів оренди №01/10 від 01.10.2020, №01/07/21 від 01.07.2021, №02/08/21 від 02.08.2021 та договорів переведення боргу №27/09, №26/09 від 01.10.2022, №06/10 від 06.10.2022, №31/10/22, №1/2 та №1/1 від 31.10.2022, укладених між ТОВ "Тіерра" (Первісний боржник), ТОВ "БМБУД" (Новий боржник") та ФОП Юрч В.О., ФОП Олійник І.І., ФОП Волошин В.В., ФОП Пронь М.Т., ФОП Чугай Ю.М.,ТОВ "БСК Трейдинг", ТОВ "Константа Юргруп" (Кредитор). Досягнутими у цих Угодах домовленостями, їхні контрагенти дійшли згоди щодо припинення у повному обсязі зобов`язань один перед одним із заборгованості в сумі 932 270,24 грн, яка виникла за вищевказаними правочинами.
Оспорювані позивачем угоди №1, 2, 3 від 31.10.2022 про зарахування зустрічних однорідних вимог за своєю правовою природою є одностороннім правочином, направленим на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.
При цьому необхідно зазначити, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.
Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 ЦК України):
- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);
- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);
- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
Відповідно до статті 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що потрібно розмежовувати зарахування та заяву про зарахування, оскільки, сама по собі наявність зустрічних однорідних вимог не призводить до їх зарахування, і, відповідно не припиняє зобов`язання, для цього (припинення зобов`язання) необхідна наявність заяви про зарахування зустрічних вимог хоча б однієї із сторін.
Заява однієї із сторін про зарахування зустрічних вимог для досягнення бажаного правового ефекту не потребує відповіді з боку адресата, а потребує лише сприйняття заяви останнім. Наслідком подання заяви про зарахування зустрічних вимог, за наявності передбачених умов для зарахування, є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково.
Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог можливе на будь-якій стадії розвитку відносин сторін, у тому числі й на стадії виконання судового рішення.
Отже, у разі несприйняття адресатом заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, учасники правовідносин мають можливість звернутися за судовим захистом, подавши позов про визнання такого правочину недійсним або визнання зобов`язань такими, що припинилися у зв`язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог.
У постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду Верховного Суду зазначила, зокрема, таке:
- безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором (пункт 47 постанови);
- за дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним (пункт 48 постанови);
- заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог (пункт 49 постанови);
- наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника (пункт 50 постанови);
- наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення (пункт 51 постанови).
відповідно до підпунктів 1.2.1., 1.3. зазначених угод, ТОВ «БМБУД» визнало, що у останнього станом на дату укладення угод про зарахування зустрічних однорідних вимог наявні непогашені грошові зобов`язання перед ТОВ «ТІЕРРА», строк виконання яких настав, у сумі 814 990,00 грн на підставі договору оренди №01/10 від 01.10.2020, у сумі 109 800,00 грн на підставі договору оренди №01/07/21 від 01.07.2021 та у сумі 7 480,24 грн на підставі договору оренди №02/08/21 від 02.08.2021.
Відповідно до підпунктів 1.2.2. ТОВ «ТІЕРРА» визнало наявність у останнього заборгованості перед ТОВ «БМБУД» за визначеними в угодах договорами про переведення боргу.
Відповідно до пункту 1.5. угоди про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог №1 від 31.10.2022 сторони дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов`язаннями, зазначеними у п. 1.2.1. та п. 1.2.2. цієї Угоди, у сумі 7 480,24 грн., і таким чином з моменту підписання цієї Угоди вважатимуть: зобов`язання Сторони 1 таким, що припинено у повному обсязі, заборгованості Сторони 1 перед Стороною 2 за Договором оренди № 02/08/21 від 02 серпня 2021 року, немає; - зобов`язання Сторони 2 таким, що припинено частково у розмірі 7 480, 24 грн., залишкова заборгованість Сторони 2 перед Стороною 1 за Договором переведення боргу № 31/10/22 від 31 жовтня 2022 року, становить 64 336,75 грн.
Відповідно до пункту 1.5. угоди про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог №2 від 31.10.2022 сторони дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов`язаннями, зазначеними у п. 1.2.1. та п. 1.2.2. цієї Угоди, у сумі 109 800,00 грн., і таким чином з моменту підписання цієї Угоди вважатимуть: зобов`язання Сторони 1 за Договором оренди № 01/07/21 від 01 липня 2021 року таким, що припинено у повному обсязі, заборгованості Сторони 1 перед Стороною 2 за Договором оренди № 01/07/21 від 01 липня 2021 року, немає; - зобов`язання Сторони 2 таким, що припинено на суму в розмірі 109 800,00 грн., а саме: зобов`язання Сторони 2 за Договором переведення боргу № 26/09 від 01 жовтня 2022 року таким, що припинено у повному обсязі, заборгованості Сторони 1 перед Стороною 2 за Договором переведення боргу № 26/09 від 01 жовтня 2022 року, немає; зобов`язання Сторони 2 за Договором № 06/20 від 01.06.2020 року таким, що припинено у повному обсязі, заборгованості Сторони 1 перед Стороною 2 за Договором №06/20 від 01.06.2020 року, немає: зобов`язання Сторони 2 за Договором переведення боргу № 1/1 від 31 жовтня 2022 таким, що припинено частково у розмірі 647,49 грн., залишкова заборгованість Сторони 2 перед Стороною 1 за Договором переведення боргу № 1/1 від 31 жовтня 2022 року, становить 392 405,21 грн.
Відповідно до пункту 1.5. угоди про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог №3 від 31.10.2022 сторони дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов`язаннями, зазначеними у п. 1.2.1. та п. 1.2.2. цієї Угоди, У сумі 814 990,00 грн., і таким чином з моменту підписання цієї Угоди вважатимуть: зобов`язання Сторони 1 за Договором оренди № 01/10 від 01 жовтня 2020 року таким, що припинено у повному обсязі. Заборгованості Сторони 1 перед Стороною 2 за Договором оренди № 01/10 від 01 жовтня 2020 року, немає зобов`язання Сторони 2 таким, що припинено на суму в розмірі 814 990,00 грн., а саме: зобов`язання Сторони 2 за Договором переведення боргу №2 06/10 від 065 жовтня 2022 року таким, що припинено у повному обсязі, заборгованості Сторони 1 перед Стороною 2 за Договором переведення боргу № 06/10 від 06 жовтня 2022 року, немає: зобов`язання Сторони 2 за Договором переведення боргу № 27/09 від 01 жовтня 2022 року таким, що припинено у повному обсязі. заборгованості Сторони 1 перед Стороною 2 за Договором переведення боргу № 27/09 від 01 жовтня 2022 року, немає зобов`язання Сторони 2 за Договором переведення боргу № 13/10 від 13 жовтня 2022 року таким, що припинено у повному обсязі, заборгованості Сторони 1 перед Стороною 2 за Договором переведення боргу № 13/10 від 13 жовтня 2022 року, немає; зобов`язання Сторони 2 за Договором переведення боргу № 1/2 від 31 жовтня 2022 року таким, що припинено у повному обсязі, заборгованості Сторони 1 перед Стороною 2 за Договором переведення № 1/2 від 31 жовтня 2022 року, немає; зобов`язання Сторони 2 за Договором переведення боргу № 31/10/22 від 31 жовтня 2022 року таким, що припинено частково у розмірі 50 511, 22 грн., залишкова заборгованість Сторони 2 перед Стороною 1 за Договором переведення № 31/10/22 від 31 жовтня 2022 року, становить 13 825,53 грн.; зобов`язання Сторони 2 за Договором переведення боргу № 1/1 від 31 жовтня 2022 року таким, що припинено частково у розмірі 84 671,18 грн., залишкова заборгованість Сторони 2 перед Стороною 1 за Договором переведення № 1/1 від 31 жовтня 2022 року, становить 307 734,03 грн.
Згідно із вищезазначеними договорами переведення боргу у п. 4 сторони передбачили, що з моменту укладення даних Договорів у Нового боржника виникає право вимоги до Первісного боржника, які Первісний боржник, в свою чергу, зобов`язується сплатити Новому Боржнику.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 62 КУзПБ усі види майнових активів ( майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання включаються до складу ліквідаційної маси. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що майнові права є самостійним реальним об`єктом , який підлягає реалізації в ліквідаційної процедурі для задоволення грошових вимог кредиторів. 
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог між ТОВ «ТІЕРРА» та ТОВ «БМБУД» було укладено у підозрілий період, а саме 31.10.2022, (менше ніж за 5 місяців до відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «ТІЕРРА»).
Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Формулювання "зловживання правом" необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.
Отже будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (див. висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17), від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16).
Також, згідно із рішенням Господарського суду Тернопільської області від 07.12.2022 у справі №921/427/22, станом на дату здійснення вищезазначеного зарахування зустрічних однорідних вимог у ТОВ «ТІЕРРА» вже була наявна заборгованість по оплаті поставлених на підставі договору поставки нафтопродуктів №19-10/2021 від 19.10.2021 товарів перед ТОВ «Санрайс Логистикс» у розмірі принаймні 858 708,59 грн.
Крім того, станом на дату вчинення оскаржуваних правочинів, ТОВ «ТІЕРРА» мало також значну заборгованість перед ГУ ДПС у Тернопільській області у розмірі 1 923 128,06 грн, що підтверджується долученими до заяви кредитора із грошовими вимогами документами, зокрема відповідними розрахунками, та перед ТОВ «А.Т. Смарт Трейдинг» у розмірі принаймні 5 621 592,12 грн, що підтверджується актами звіряння взаємних розрахунків між боржником та ТОВ «А.Т. Смарт Трейдинг» по договорам поставки №С_20-09/07 від 07.09.2020, №Щ_20-06/02 від 02.06.2020 та №Б_20-06/01 від 01.06.2020 станом на 30.09.2022.
Укладення фраудаторних правочинів є характерним для боржників у процедурах банкрутства, позаяк неплатоспроможність боржника означає ситуацію, коли не вистачає коштів для задоволення всіх вимог кредиторів і, діючи недобросовісно, боржник намагається створити переваги для задоволення вимог «дружнього» кредитора на шкоду іншим своїм кредиторам, порушивши встановлену законом черговість або пропорційність задоволення вимог окремого класу кредиторів.
Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.09.2022 по справі №910/16579/20.
Отже, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що у даному випадку, в розумінні ч. 2 ст. 42 КУзПБ боржник менше ніж за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство та у період, коли у боржника уже існувала непогашена заборгованість перед іншими кредиторами, прийняв на себе виконання грошового зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, та фактично відмовився від власних майнових вимог до ТОВ «БМБУД» за договором оренди на загальну суму 932270,24 грн., в даному випадку боржником порушено принцип пропорційності задоволення вимог кредиторів, у період, коли коштів для погашення всіх вимог кредиторів ТОВ «ТІЕРРА» було недостатньо.
Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.12.2024 №921/110/23(921/327/24) підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІЕРРА" задоволенню.
Судові витрати в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи, задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали першої інстанції, на підставі ст. 129 ГПК України судові витрати, понесені скаржником у зв`язку з розглядом справи судом апеляційної інстанції, належить покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «БМБУД».

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІЕРРА" б/н від 16.01.2025 (вх. №01-05/177/25 від 17.01.2025) - задоволити.
2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.12.2024 №921/110/23(921/327/24) - скасувати.
Прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги повністю.
Визнати недійсною угоду про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог №1 від 31.10.2022, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «БМБУД» (47734, Тернопільська обл., с. Настасів, вул. Плебанівка, буд. 712/9, код 41037833) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТІЕРРА» (46008, м. Тернопіль, вул. Танцорова, буд. 14, код 42486103).
Визнати недійсною угоду про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог №2 від 31.10.2022, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «БМБУД» (47734, Тернопільська обл., с. Настасів, вул. Плебанівка, буд. 712/9, код 41037833) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТІЕРРА» (46008, м. Тернопіль, вул. Танцорова, буд. 14,код 42486103).
Визнати недійсною угоду про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог №3 від 31.10.2022, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «БМБУД» (47734, Тернопільська обл., с. Настасів, вул. Плебанівка, буд. 712/9, код 41037833) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТІЕРРА» (46008, м. Тернопіль, вул. Танцорова, буд. 14, код 42486103).
3. Здійснити розподіл судових витрат.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБУД» (47734, Тернопільська обл., с. Настасів, вул. Плебанівка, буд. 712/9, код 41037833) на користь Товариством з обмеженою відповідальністю «ТІЕРРА» (46008, м. Тернопіль, вул. Танцорова, буд. 14, код 42486103) 36 336,00 грн судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
4. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.
5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено та підписано 21.03.2025.

Головуючий суддя                                                                                Панова І.Ю.,

Суддя                                                                                                    Матущак О.І.

                                                                                          Скрипчук О.С.