ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Григорук О.Б.

07 травня 2025 року	Львів	Справа № 300/9657/24 пров. № А/857/10222/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення   Івано-Франківського окружного адміністративного суду   від 20 лютого 2025 року   у справі № 300/9657/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
24.12.2024р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, у якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 02.12.2024р. № 045650020869 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;
- зобов`язати зарахувати до пільгового стужу періоди роботи на підставі трудової книжки НОМЕР_1 від 07.08.1989р., довідок від 07.11.2024р. №№ 46-1, 46-4: в період: 13.08.1991р. - 31.12.1991р.,  16.01.2003р. - 28.02.2015р.;
-зобов`язати повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з 25.11.2024р. із врахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020р., ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015р. № 213-VІІІ.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.02.2025р. позов задоволено.
Не погоджуючись із даним рішенням в частині задоволених позовних вимог, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.02.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 25.11.2024р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та відповідними документами.
02.12.2024р. за результатом розгляду заяви позивача, за принципом екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийняв рішення № 045650020869, яким відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку (55 років).
Із змісту оскаржуваного рішення видно, що пенсійний орган встановив, що вік заявниці 51 рік 9 місяців 7 днів. Страховий стаж становить 34 роки 9 місяців 27 днів, стаж роботи за Списком № 2 - 10 років 3 місяці 5 днів.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу роботи за Списком № 2 не зараховано періоди роботи 13.08.1991р.-31.12.1991р. відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 07.11.2024р. № 46-1, оскільки посада "гальванік" не відповідає назві посади в Списку № 2 розділ XV п.5а Постанови № 1173 від 22.08.1956.  Також, при обчисленні пільгового стажу не враховано періоди з 16.01.2003р. - 28.02.2015р. згідно довідки від 07.11.2024р. № 46-4, в зв`язку з тим, що необхідно підтвердити зайнятість протягом повного робочого дня за пільговою професією. Необхідність проведення перевірки полягає в тому, що згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наявна інформація щодо нарахування заробітної плати в іншому підприємстві (з жовтня 2012 року в ТзОВ "Фреймм") (а.с.26, а.с.27).
Відповідно до стажу для розрахунку права періоди роботи позивача в Державному підприємстві "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" (код ЄДРПОУ 14308368) на посаді гальванік з 13.08.1991р. - 31.12.1991р.,  16.01.2003р. - 28.02.2015р. враховані до загального страхового стажу, не враховані до пільгового стажу за Списком № 2.
Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 07.08.1989р., довідок від 07.11.2024р. №№ 46-1, 46-4 позивач у періоди: 13.08.1991р. - 31.12.1991р., 16.01.2003р. - 28.02.2015р. працювала у Державному підприємстві "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" (код ЄДРПОУ 14308368) на посаді гальванік повний робочий день, яка передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Відпрацьовано за період: 16.01.2003р. - 28.02.2015р. у шкідливих умовах 11 років 4 місяці 20 днів, зокрема: за 2003 рік - 11 місяців 15 днів, за 2004 рік - 12 місяців, за 2005 рік - 12 місяців, за 2006 рік - 12 місяців, за 2007 рік - 12 місяців, за 2008 рік - 09 місяців 15 днів, за 2009 рік - 12 місяців, за 2010 рік - 12 місяців, за 2011 рік - 12 місяців, за 2012 рік - 12 місяців, за 2013 рік - 12 місяців, за 2014 рік - 07 місяців 10 днів, за 2015 рік - 10 днів.
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Право громадян України на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, конкретизовано п.6 ч.1 ст.92 Конституції України і з 01.01.2004р. деталізовано нормами, насамперед, Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".
Підстави надання пенсії особам за віком на пільгових умовах визначені статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003.
п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
         ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020. Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020р.
В ст.152 Конституції України видно, що закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
п.1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст.13, ч.2 ст.14, п."б"- п."г" ст.54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991р. № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015р.  № 213-VIII.
В п.2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020р. видно, що ст.13, ч.2 ст.14, п."б"-п."г" ст.54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015р. № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Відповідно до п.3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020р. встановлено, що застосуванню підлягають ст.13, ч.2 ст.14, п."б"-п."г" ст.54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991р.  № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015р.  № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам".
При цьому, Конституційний Суд України в п.4.1 Рішення № 1-р/2020 від 23.01.202р.0 зазначив, що ст.13 Закону № 1788 до внесення змін Законом № 213 передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.
Отже, у ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до внесення змін Законом № 213 було встановлено такий пенсійний вік: у пункті "а" для чоловіків - 50 років, для жінок - 45 років; у пунктах "б"-"з" для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.
У Законі України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом № 213, збережено вказану пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення"зі змінами, внесеними Законом № 213, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті "а" - 50 років (на 10 років менше, ніж загальний пенсійний вік), у пунктах "б"-"з" - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).
Таким чином, ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом № 213, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах.
п.4.4 рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020р., передбачено, що перевіряючи ст.13, ч.2 ст.14, п."б"-п."г" ст.54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.
Вказаними положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом № 213, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років.
В ст.13, ч.2 ст.14, пп. "б"-"г" ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення»  редакції до внесення змін Законом № 213 у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак, оспорюваними положеннями Закону № 213 змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.
Конституційний Суд України дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213. Тобто, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що ст.13, ч. 2 с. 14, п. "б"-"г" ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб. Тобто, суперечать ч.1 ст.8 Конституції України, порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
Колегія суддів наголошує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020р. у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.
Крім того, суд звертає увагу на те, що у справах "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та 37943/06, рішення від 14.10.2010р.) та "Серков проти України" (заява № 39766/05, рішення від 07.07.2011р.) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
Зважаючи на вищевикладене суд апеляційної інстанції зазначає, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
-чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
-жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Із матеріалів справи видно, що за результатом розгляду заяви позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , за принципом екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийняв рішення від 02.12.2024р. № 045650020869, яким  відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку (55 років).
Згідно вказаного рішення пенсійний орган встановив, що вік заявниці 51 рік 9 місяців 7 днів. Страховий стаж становить 34 роки 9 місяців 27 днів, стаж роботи за Списком № 2 - 10 років 3 місяці 5 днів.
Отже, вірними є висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_1 має достатній вік для призначення пенсії на пільгових умовах (після досягнення 50 років), необхідні страховий стаж (не менше 20 років) та стаж зі шкідливими умовами праці (менше 10 років).
Стосовно зобов`язання пенсійного органу зарахувати позивачу до пільгового стужу періоди роботи на підставі трудової книжки НОМЕР_1 від 07.08.1989р., довідок від 07.11.2024р. №№ 46-1, 46-4: 13.08.1991р. - 31.12.1991р., 16.01.2003р. - 28.02.2015р., колегія суддів звертає увагу на таке.
Основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення").
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р.  № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).
п.1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
В п.20 Порядку № 637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Отже, підтвердження наявного пільгового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, застосовуються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників, в тому числі, у разі відсутності в трудовій книжці необхідних відомостей про роботу.
Із змісту записів трудової книжки НОМЕР_1 від 07.08.1989р., довідок від 07.11.2024р. №№ 46-1, 46-4  видно, що ОСОБА_1 у періоди: 13.08.1991р. - 31.12.1991р.,  16.01.2003р.-28.02.2015р. працювала у Державному підприємстві "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" (код ЄДРПОУ 14308368) на посаді гальванік, яка передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (а.с.17, 21, 23).
Відповідно до стажу для розрахунку права періоди роботи позивача в Державному підприємстві "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" (код ЄДРПОУ 14308368) на посаді гальванік з 13.08.1991р. - 31.12.1991р., 16.01.2003р. - 28.02.2015р. враховані до загального страхового стажу, не враховані до пільгового стажу за Списком № 2.
Пенсійним органом не заперечується проведення атестації робочих місць у спірні періоди роботи позивача.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви, Головне управління Пенсійного  фонду України в Івано-Франківській області оскаржуваним рішенням від 02.12.2024р. № 045650020869 не зарахував позивачу до стажу роботи за Списком № 2 періоди роботи 13.08.1991р. - 31.12.1991р. відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 07.11.2024р. № 46-1, оскільки посада "гальванік" не відповідає назві посади в Списку № 2 розділ XV п.5а Постанови № 1173 від 22.08.1956.
Також, при обчисленні пільгового стажу пенсійний орган не врахував періоди з 16.01.2003р. - 28.02.2015р. згідно довідки від 07.11.2024р. № 46-4, в зв`язку з тим, що необхідно підтвердити зайнятість протягом повного робочого дня за пільговою професією. Зазначено, що необхідність проведення перевірки полягає в тому, що згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наявна інформація щодо нарахування заробітної плати в іншому підприємстві (з жовтня 2012 року в ТзОВ "Фреймм").
п.3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2  виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р. № 383 встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
У спірні періоди:13.08.1991р. - 31.12.1991, 16.01.2003р. - 28.02.2015р. були чинні:
- Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджений Постановою КМ України № 10 від 26.01.1991р. (діяв з 26 січня 1991 року по 10 березня 1994 р.), пунктом 2150500а-11629 підрозділу 2150500а,  якого, передбачено професію - гальваніки (крім зайнятих тільки на підвішуванні та зніманні деталей, а також у автоматичному режимі закритих ванн);
- Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003р. (діяв з 16 січня 2003 р. по 1 серпня 2016 р.), у розділі XIV "Оброблення металу" якого, підрозділом 5. "Покриття металів гальванічним способом", пунктом а) робітники передбачено професію (код 14.5а) гальваніки.
Отже, професія гальванік відноситься до посад, передбачених Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
В довідці від 07.11.2024р. № 46-1 за період з 13.08.1991р. - 31.12.1991р. міститься покликання на Список № 2, затверджений Постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956р., що діяв з 22 серпня 1956р. - 26 січня 1991р. Однак, таке покликання не спростовує віднесення професії гальванік до професій, передбачених чинним на момент виникнення спірних правовідносин Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затвердженим Постановою КМ України № 10 від 26.01.1991р. (діяв з 26 січня 1991 року по 10 березня 1994 р.).
Крім того, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 зазначено "гальваник" на іншій мові, а на українській мові "гальванік".
В постанові Верховного Суду від 21.02.2018р. у справі № 687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018р. у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Отже, недоліки трудової книжки та первинних документів не можуть бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист з огляду на те, що позивач жодним чином не впливала на дотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки та інших документів, та не може нести негативні наслідки за окремі їх недоліки, а підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні  документів.
Згідно довідки від 07.11.2024р. № 46-4 позивач у період: 16.01.2003р. - 28.02.2015р. працювала у Державному підприємстві "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" (код ЄДРПОУ 14308368) на посаді гальванік повний робочий день, зокрема всього за період: 16.01.2003р. - 28.02.2015р. відпрацьовано у шкідливих умовах 11 років 04 місяці 20 днів, зокрема відпрацьовано у шкідливих умовах: за 2003 рік - 11 місяців 15 днів, за 2004 рік - 12 місяців, за 2005 рік - 12 місяців, за 2006 рік - 12 місяців, за 2007 рік - 12 місяців, за 2008 рік - 09 місяців 15 днів, за 2009 рік - 12 місяців, за 2010 рік - 12 місяців, за 2011 рік - 12 місяців, за 2012 рік - 12 місяців, за 2013 рік - 12 місяців, за 2014 рік - 07 місяців 10 днів, за 2015 рік - 10 днів (а.с.23).
Вказане також підтверджується Відомостями про сплату страхових внесків до пенсійного фонду  (код ЄДРПОУ страхувальника 14308368).
Отже, у період: 16.01.2003р. - 28.02.2015р. позивач відпрацювала на посаді гальванік у шкідливих умовах повних робочих 11 років 04 місяці 20 днів.
         При цьому, реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наявна інформація щодо нарахування заробітної плати в іншому підприємстві (з жовтня 2012 року в ТзОВ "Фреймм" (код ЄДРПОУ 38101369) не спростовує відпрацювання позивачем у період: 16.01.2003р. - 28.02.2015р. на посаді гальванік у шкідливих умовах повних робочих 11 років 04 місяці 20 днів. 
Колегія суддів звертає увагу, що апелянт безпідставно не зарахував позивачу до пільгового стажу спірний період роботи на посаді гальванік з 16.01.2003р. - 28.02.2015р. повний робочий день, з обґрунтувань необхідності підтвердити зайнятість протягом повного робочого дня за пільговою професією, оскільки необхідність проведення перевірки полягає в тому, що згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наявна інформація щодо нарахування заробітної плати в іншому підприємстві (з жовтня 2012 року в ТзОВ "Фреймм").
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу апелянта, на те, що ч.3 ст.44 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Пенсійний орган не позбавлений права у разі наявності сумнівів звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, провести відповідні зустрічні звірки тощо. В цьому випадку апелянт не надав суду доказів вчинення таких дій.
Таким чином, пенсійний органом безпідставно не зарахував позивачу до пільгового стажу спірні періоди робіт.
п.1 ч.1 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Івано - Франківській області, діяв не у спосіб визначений законами та Конституції України.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).
Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області – залишити без задоволення, а Рішення   Івано-Франківського окружного адміністративного суду   від 20 лютого 2025 року   у справі № 300/9657/24  - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель