ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року		Справа № 500/5911/24 пров. № А/857/6859/25	

  Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В., 
при секретарі судового засідання – Гладкій С.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні  режимі відеоконференції в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до  Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року (суддя Баб`юк П.М., м. Тернопіль, повний текст складено 30 січня 2025 року), -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі Головне управління), в якому просив визнати визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській від 28.08.2024 №0845502-2407-1918-UA61040490000035010, №0845501-2407-1918-UA61040490000035010, №0845500-2407-1918-UA61040490000035010, №0845503-2407-1918-UA61040490000035010, №0845504-2407-1918-UA61040490000035010, №0845505-2407-1918-UA61040490000035010 (далі ППР-1, ППР-2, ППР-3, ППР-4, ППР-5, ППР-6 відповідно).
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року позов задоволено повністю.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи,   неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В доводах апеляційної скарги вказує, що позивачем до суду як доказ на підтвердження здійснення господарської діяльності надано копії видаткових накладних та податкових декларацій, які жодним чином не підтверджують використання за призначенням будівлі за адресою АДРЕСА_1 (далі Адреса). Зазначає, що щодо вищезазначених первинних документів (видаткових накладних), відсутні докази зареєстрованих податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних постачальником (продавцем) нетканих матеріалів. Також, вказує, що позивачем не надано доказів виконання податкового обов`язку щодо подання до податкового органу повідомлення форми №20-ОПП про об`єкт оподаткування нерухомого майна, який належить позивачу та через який ним провадиться господарська діяльність за звітні періоди 2022 та 2023 року, що розташований за Адресою.
Єдиним об`єктом, поданим ОСОБА_1 у повідомленні про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою 20-ОПП, є магазин, який знаходиться за Адресою, з видом права на об`єкт – короткострокове користування, оренди або найму.  Тим самим позивач самостійно спростовує наявність у володінні чи користуванні об`єкта оподаткування – саме виробничого приміщення.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав, натомість 21.05.2025 на пропозицію суду апеляційної інстанції подав до суду додаткові пояснення з долученням підтверджуючих документів.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що належні позивачу об`єкти нерухомості за Адресою, є промисловими будівлями, належать позивачу на праві власності і позивач використовував їх у власній господарській діяльності, тому, в силу припису підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі ПК), вони не є об`єктами оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Такі висновки суду першої інстанції в певній частині є дещо помилковими, з таких міркувань.
Апеляційним судом з урахуванням встановленого судом першої інстанції,  встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та з 30.10.2002 перебуває на обліку в Головному управлінні, основним видом діяльності є «Виробництво матраців» (31.03).
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу належить нерухоме майно, а саме: частини будівлі головного виробничого корпусу площею 742,8 кв.м., 647,2 кв.м., 491,3 кв.м., що знаходяться за Адресою (далі Об`єкт-1, Об`єкт-2 Об`єкт-3 відповідно).
Головним управлінням проведено розрахунок податку за 2022 та 2023 роки на вищевказані об`єкти нерухомості, які належить позивачу та винесено податкові повідомлення-рішення:
ППР-1 на суму 24141 грн за 2022 рік та ППР-5 на суму 24883,80 грн за 2023 рік щодо Об`єкту-1;
ППР-2 на суму 21034 грн за 2022 рік та ППР-6 на суму 21681,20 грн за 2023 рік щодо Об`єкту-2;
ППР-3 на суму 15967,25 грн за 2022 рік та ППР-4 на суму 16458,55 грн за 2023 рік щодо Об`єкту-3.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регламентовано приписами Податкового кодексу України (далі ПК).
За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його частка.
Відповідно до підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК базою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті  266 ПК в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до класу «Промислові та складські будівлі» (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.
Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.
Обираючи за вихідне поняття промисловість, у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
Наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків.
Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.
Такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет – будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.
Вказане кореспондується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі №820/3556/17, підтриманим у постанові від 11 травня 2023 року у справі №440/359/20.
Таким чином, законодавством передбачена преференція, яка полягає у виключенні з об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, таких об`єктів, як будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, якщо вони беруть участь у господарській діяльності власника об`єктів нерухомості як виробничі одиниці.
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).
До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018- 2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», що включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»; 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»; 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»; 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості»; 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості»; 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»; 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»; 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості»; 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
В обґрунтування позовних вимог, позивач стверджував, що належні йому об`єкти нежитлової нерухомості, за які відповідач нарахував йому податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022-2023 рики, не є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, оскільки використовуються ним для здійснення ним господарської діяльності.
Враховуючи наведені вище положення ПК, під час розгляду справ даної категорії підлягає встановленню, чи фактично використовував позивач у межах власної підприємницької діяльності за функціональним призначенням (промислове виробництво) належні йому об`єкти нерухомості.
Так, на підтвердження здійснення господарської діяльності на об`єктах нерухомості за Адресою позивач подав митні декларації на різні товари, видаткові накладні, платіжні інструкції, договір про надання послуг, акти прийому передачі виконаних робіт.
Разом з тим, в ході апеляційного розгляду судом встановлено наступні обставини.
Приватне підприємство «Клрсолутіонс» (далі ПП), засновником та керівником якого є позивач, є платником податку на додану вартість, який подає на реєстрацію податкові накладні, складені за наслідком здійснення господарських операцій, відповідно до пункту 201.1. статті 201 ПК. 
У разі зупинення поданих податкових накладних на реєстрацію до ЄРПН, відповідно до пункту 201.16 статті 201 ПК та приписів «Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.22.2019 №1165, платнику надсилається пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів відповідно до Порядку прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. 
ПП подало до контролюючого органу повідомлення про надання пояснень та копій документів щодо податкових накладних, реєстрацію яких зупинено, в додатках до якого містились такі документи: 
- Договір оренди нежитлового приміщення від 02.01.2021 №1 між ОСОБА_1 та ПП; 
- Додаток №1 до договору оренди нежитлового приміщення від 02.01.2021 №1. 
Відповідно до вказаних документів, що були безпосередньо подані до контролюючого органу, був укладений Договір оренди нежитлового приміщення від 02.01.2021 №1 між ОСОБА_1 (орендодавцем) та ПП (орендар) (далі Договір). 
Відповідно до пункту 1.2. Договору Орендодавець зобов`язується передати Орендарю нежитлове приміщення загальною площею: 1138,5 кв. м., разом з майном у ньому, яке розташоване за Адресою (далі Приміщення) за плату на строк та на умовах, встановлених договором. 
У пункті 7.1 Договору зазначено, що цей договір набирає чинності з моменту підписання Договору і діє до 31.12.2023. 
Пунктом 1.3 Договору визначено, що Орендодавець є власником Приміщення на підставі договору купівлі-продажу приміщення від 22.06.2004, посвідченого приватним нотаріусом Береш Л. І., зареєстрованого в реєстрі №№ 108596611101, 10915861101, 10789661101. 
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04.02.2025 №411281433, позивач володіє такими об`єктами нерухомості, відмінними від земельної ділянки: 
1) Об`єкт-1 за Адресою, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10859561101. Документи, подані для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер: ВВЕ 768527, виданий 22.06.2004, видавник: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І. 
2) Об`єкт-2 кв. м. за Адресою, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10915861101. Документи, подані для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер: ВВЕ 768529, виданий 22.06.2004, видавник: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І. 
3) Об`єкт-3 за Адресою, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10789661101. 
Документи, подані для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер: ВВЕ 768528, виданий 22.06.2004, видавник: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І. 
Іншим нерухомим майном, відмінним від земельної ділянки, ОСОБА_1 не володіє.
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04.02.2025 №411280525 щодо ПП, відомості щодо нерухомого майна, що належить на праві власності або інших речових прав ПП, відсутні. 
З наведеного вбачається, що позивач передав в оренду Об`єкт-2 та Об`єкт-2, сукупна площа яких становить 1138,5 кв. м.
Реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна, зазначеними в Договорі відповідають вказаним у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Зазначені обставини свідчать про те, що позивач передав майно, яке має на праві власності, у користування іншій особі (ПП). 
Відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промисловості та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (далі – Класифікатор), що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B – F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються іх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Оскільки нерухомі приміщення (Об`єкт-1 та Об`єкт-2), які на праві власності належать позивачу і на які було нараховано податок, були надані в оренду у 2022 та 2023 роках іншій особі, а надання в оренду будівель промисловості не передбачає їх використання власником як виробничих одиниць промислового підприємства у своїй господарській діяльності, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для використання преференції, передбаченої підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, до таких будівель, що, у свою чергу, призводить до наявності у власника промислових приміщень обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальних підставах та подання до контролюючого органу за місцем знаходження об`єкта оподаткування відповідних декларацій.
Стосовно Об`єкту-1, апеляційним судом не встановлено що такий передавався в оренду, лізинг, позичку іншим особам, відтак в цій частині необхідно встановити чи фактично використовувався цей об`єкт нерухомості позивачем у межах власної підприємницької діяльності за функціональним призначенням (промислове виробництво).
Основним видом діяльності позивача є виробництво матраців та пошиття постільної білизни, подушок та інше.
Позивачем надано митні декларації на різні товари, видаткові накладні, платіжні інструкції, договір про надання послуг, акти прийому передачі виконаних робіт.
З метою здійснення господарської діяльності позивачем придбавались різні матеріали та обладнання у наступних контрагентів: виробничий кооператив «Дельта»; товариство з обмеженою відповідальністю «Молнія Україна»; товариство з обмеженою відповідальністю «ТК-Фурнітура»;  товариство з обмеженою відповідальністю «Пульсар і Ко»; фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ; товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «БАЛЛАКОМ»; фізична особа-підприємець ОСОБА_3 ; фізична особа-підприємець ОСОБА_4 .
Відповідно до пункту 1.1. договору про надання послуг від 20.10.2021 №20/10/2021 (далі Договір) фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (виконавець) зобов`язується надавати, а Замовник (позивач) зобов`язується приймати та оплачувати послуги пошиття: матраців, постільної білизни, подушок та інше.
У пункті 1.3. Договору зазначено, що місцем надання послуг є потужності позивача за Адресою.
Згідно з актом приймання-передачі виконаних робіт від 13.05.2022 №2 замовник оплатив виконавцю вартість робіт (послуг) у розмірі 155250 грн за пошиття матраців у кількості 207 шт.
Згідно з актом приймання-передачі виконаних робіт від 28.03.2022 №1 замовник оплатив виконавцю вартість робіт (послуг) у розмірі 1050000 грн за пошиття матраців у кількості 500 шт.
Наданими документами також підтверджується що покупцями виготовленого позивачем товару були наступні суб`єкти господарювання: ГО «ТМЖК» «Відродження нації»; ГО «КРИМСОС»; ФОП ОСОБА_6 , ТОВ «Техпром-ЛТД»; ФОП ОСОБА_7 ; ГО «Центр відновлення та розвитку»; Глобал Комюнітіз, Програма міжнародної технічної допомоги»; ФОП ОСОБА_8 .
Відтак, зважаючи на наведені вище обставини справи у їх сукупності, враховуючи надання позивачем документів, що підтверджують здійснення ним виробництва у промислових масштабах, апеляційний суд вважає, що позивачем доведено використання ним у його господарській діяльності належного йому на праві власності Об`єкту-1, у зв`язку з чим він не є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК.
Водночас, не виконання позивачем податкового обов`язку щодо подання до податкового органу повідомлення форми №20-ОПП про об`єкт оподаткування нерухомого майна, який належить позивачу, не може визнаватися єдиним беззаперечним доказом того, що за період  2022-2023 років позивач не використовував нежитлове приміщення у своїй господарській діяльності, так як в матеріалами справи достовірно підтверджується, що у вказаний період позивач активно здійснював виробничу діяльність на Об`єкті-1.
Отже, за наслідками апеляційного перегляду рішення суду доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження.
Відповідно до частини першої статті 317 КАС, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до безпідставного задоволення позову у певній частині, відтак рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними і скасування ППР-2, ППР-3, ППР-4, ППР-6 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині постанови про відмову у задоволенні позовних вимог. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для її задоволення відсутні.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За змістом підпункту «в» пункту 4 частина першої  стаття 322 КАС  постанова суду апеляційної інстанції складається з: резолютивної частини із зазначенням: розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи вищевказане, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі  490,20 грн.
Керуючись статтями 308, 310, 315-317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області задовольнити частково.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року в частині задоволення позову про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.08.2024 №0845501-2407-1918-UA61040490000035010, №0845500-2407-1918-UA61040490000035010, №0845503-2407-1918-UA61040490000035010, №0845505-2407-1918-UA61040490000035010 та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позову в цій частині відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі  490,20 гривень.
В решті рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	

Повне судове рішення складено 05.06.2025.