ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2025 року
м. Київ
справа № 757/55084/21-ц
провадження № 61-13240св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє адвокат Штронда Антон Михайлович, на рішення Печерського районного суду м. Києва, у складі судді 
Хайнацького Є. С., від 22 січня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Желепи О. В., Мазурик О. Ф., Немировської О. В., від 10 вересня 2024 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.           У жовтні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) про стягнення грошових коштів.
2.           Позовні вимоги  ОСОБА_1 обґрунтував тим, що 03 вересня 
2013 року між ним та відповідачем укладено депозитний договір 
№ SAMDN80000737401418 «Стандарт», за умовами якого він вніс на депозитний рахунок банку вклад у розмірі 47 678,49 доларів США на строк 
183 дня по 03 березня 2014 року включно, процентна ставка за цим договором становить 7% річних, період нарахування процентів за вкладом - 
1 місяць.
3.           Починаючи з березня 2014 року він втратив доступ до свого вкладу, а банк припинив нарахування та виплату йому процентів за депозитним договором.
4.           02 вересня 2021 року він звернувся до банку з вимогою розірвати договір № SAMDN80000737401418 «Стандарт» від 03 вересня 2013 року через два робочих дні після отримання вимоги та повернути вклад разом з нарахованими процентами.
5.           Банк отримав вказану вимогу 06 вересня 2021 року, проте відповідь не надав.
6.           Посилаючись на викладене,  ОСОБА_1 просив суд стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти за договором № SAMDN80000737401418 «Стандарт» від 03 вересня 2013 року у розмірі 47 678,49 доларів США та проценти за користування банківським вкладом у розмірі 23 529,32 доларів США за період з 01 березня 2014 року по 08 вересня 2021 року включно.
7.           Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 лютого 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ «ФК «Фінілон»).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
8.           Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 січня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу за договором № SAMDN80000737401418 «Стандарт» 
від 03 вересня 2013 року в розмірі 47 678,49 доларів США та проценти за користування банківським вкладом в розмірі 23 529,32 доларів США за період з 01 березня 2014 року до 08 вересня 2021 року включно. Вирішено питання розподілу судових витрат.
9.           Суд першої інстанції вказав, що АТ «КБ «ПриватБанк» є боржником за укладеним із позивачем договором банківського вкладу та, відповідно, належним відповідачем у цій справі. Банк зобов`язаний повернути вкладнику суму депозиту разом з процентами, нарахованими на суму вкладу до дати розірвання договору банківського вкладу, а відмова від такого повернення є неправомірною.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
10.        Постановою Київського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 січня 2024 року в частині стягнутих процентів за користування банківським вкладом - змінено. Зменшено розмір стягнутих процентів за користування банківським вкладом за договором № SAMDN80000737401418 «Стандарт» від 03 вересня 2013 року до 17 551,75 доларів США за період з 01 березня 2014 року до 08 вересня 
2021 року включно. Вирішено питання розподілу судових витрат. В іншій частині рішення залишити без змін.
11.        Колегія суддів, змінюючи рішення суду першої інстанції, погодилась з висновками районного суду про наявність правових підстав для задоволення позову, проте вказала, що відповідно до умов договору розрахунок процентів на кожний новий строк вкладу здійснюється по відсотковій ставці, діючій в банку на день закінчення попереднього строку вкладу. Позивач у письмових поясненнях зробив перерахунок процентів у відповідності до умов договору та змін процентної ставки, відповідно до якого заборгованість складає 17 551,75 доларів США за період з 01 березня 2024 року до 08 вересня 
2021 року включно. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечив правильність такого розрахунку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
12.        У касаційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Штронда А. М. просить скасувати рішення Печерського районного суду 
м. Києва від 22 січня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 10 вересня 2024 року в частині задоволених позовних вимог, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
13.        01 жовтня 2024 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Штронда А. М. подав касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 січня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 10 вересня 2024 року.
14.        Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які у жовтні 2024 року надійшли до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
15.        Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду 
від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16, а також в постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, 
від 06 жовтня 2021 року у справі № 263/11275/18, від 27 квітня 2022 року 
у справі № 321/1260/19, від 01 червня 2022 року у справі № 904/1721/20, 
від 28 вересня 2022 року у справі № 530/1995/18.
16.        Зауважує, що за договором банківського вкладу, який є предметом спору у цій справі, було змінено боржника на ТОВ «ФК «Фінілон», тому АТ КБ «ПриватБанк» не несе жодних зобов`язань за цим правочином. Договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року є дійсним, а з огляду на відсутність письмових заперечень ОСОБА_1 відносно переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», вважається, що переведення боргу здійснено зі згоди позивача.
17.        На сайті банку 30 січня 2015 року було опубліковано повідомлення про те, що у зв`язку з анексією АР Крим і зупиненням банківської діяльності банку на цій території внесені зміни про порядок взаємодії за договорами клієнта з банком. У разі невиконання клієнтом обов`язків, передбачених пунктом 1.1.7.59 умов та правил, подальша взаємодія по договору клієнта з банком буде здійснюватися з ТОВ «ФК «Фінілон». У разі незгоди клієнта з переведенням боргу, свої письмові заперечення клієнт направляє банку в строк до 15 лютого 2015 року.
18.        Стверджує, що згода клієнта на переведення боргу є юридичною дією, що може як передувати, так і слідувати за моментом переведення боргу.
19.        Враховуючи викладене, вважає, що належним відповідачем у справі має бути ТОВ «ФК «Фінілон», а оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не є боржником за депозитним договором, тому відсутні підстави для стягнення з банку процентів, нарахованих позивачем за цим договором.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
20.        У жовтні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат 
Нежигай І. О. подала відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржених судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення. Вказує, що боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою лише за згодою кредитора. Оскільки договір банківського вкладу укладено у письмовій формі, тому положення про мовчазну згоду не можуть бути застосовані у цій справі до спірних правовідносин.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
21.        03 вересня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № SAMDN80000737401418 «Стандарт», за умовами якого ОСОБА_1 передав банку грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі відповідно до розділу «Дані за вкладом», сума вкладу становить 47 678,49 доларів США, вклад оформлюється на строк 183 дня до 03 березня 2014 року включно; на суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 7% річних; мінімальний строк вкладу - 6 місяців, період нарахування процентів за вкладом - 1 місяць.
22.        Відповідно до пункту 7 договору, якщо по закінченню 6 місяців ОСОБА_1 не заявив банку бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується на 6 місяців.
23.        Відповідно до пункту 9 договору, проценти за кожні 6 місяців, на які продовжено мінімальний строк вкладу, нараховуються за процентною ставкою, для вкладів даного найменування та мінімального строку діючого в банку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод до даного договору.
24.        Факт внесення ОСОБА_1 вкладу в розмірі 47 678,49 доларів США на банківський рахунок, відкритий АТ КБ «ПриватБанк», підтверджено копією квитанції від 03 вересня 2013 року.
25.         ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою 
від 02 вересня 2021 року про розірвання договору та повернення коштів, в якій просив, зокрема розірвати договір № SAMDN80000737401418 «Стандарт» від 03 вересня 2013 року, укладений між сторонами, через два робочих дні після отримання цього листа; видати через касу банку вклад; нарахувати та видати через касу банку проценти за вказаним договором.
26.        06 вересня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» отримало заяву 
ОСОБА_1 від 02 вересня 2021 року про розірвання договору та повернення коштів.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
27.        Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
28.        Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
29.        Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
30.        За змістом статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
31.        Відповідно до частини другої статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.
32.        Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу (частина перша статті 1061 ЦК України).
33.        Згідно з статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
34.        Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
35.        Встановивши, що АТ КБ «ПриватБанк» отримало заяву ОСОБА_1 , в якій було заявлено вимоги про розірвання депозитного договору та повернення суми вкладу із нарахованими процентами, проте банк на вимогу клієнта не виконав своїх зобов`язань з повернення коштів за договором банківського вкладу, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про необхідність стягнення суми вкладу та процентів за користування банківським вкладом.
36.        Касаційна скарга не містить обґрунтування неправильності визначення апеляційним судом розміру коштів, що підлягає до стягнення, а позивач судові рішення в касаційному порядку не оскаржує.
37.        Посилання заявника на те, що належним відповідачем у розглядуваній справі є ТОВ «ФК «Фінілон», є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 не надавав згоди на переведення боргу від АТ «КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ФК «Фінілон» за договорами банківського вкладу відповідно до статті 520 ЦК України, а договір про переведення боргу, укладений між банком та ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди, не створює правових наслідків для позивача.
38.        Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 та неодноразово підтримані Верховним Судом, зокрема у постановах від 14 лютого 2024 року 
у справі № 757/34217/21, від 21 лютого 2024 року у справі № 522/25941/16-ц, від 26 лютого 2024 року у справі № 757/52674/21-ц, від 05 червня 2024 року 
у справі № 757/36706/20, 27 вересня 2024 року у справі № 757/65620/21-ц.
39.        За встановлених обставин, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновками, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16, а також в постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, 
від 06 жовтня 2021 року у справі № 263/11275/18, від 27 квітня 2022 року 
у справі № 321/1260/19, від 01 червня 2022 року у справі № 904/1721/20, 
від 28 вересня 2022 року у справі № 530/1995/18, на які посилається заявник в касаційній скарзі.
40.        Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
41.        Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija 
v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
42.        Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки судів щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
43.        В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суди ухвалили оскаржені судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 
ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, 
а оскаржених судових рішень - без змін.
44.        Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 
ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє адвокат Штронда Антон Михайлович, залишити без задоволення.
2.           Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 січня 2024 року у незміненій частині та постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді: | В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников