КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 759/7624/23                                                                                       Головуючий у І інстанції Єросова І.Ю.
Провадження №22-ц/824/7127/2025                                                               Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
28 травня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,   
за участі секретаря Доброванової О.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Строєва Олексія Васильовича на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 вересня 2024 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка Вадима Валерійовича, боржник: ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи у праві виїзду за межі України,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2024 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Хоменко В.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника  ОСОБА_1  у праві виїзду за межі України на строк до повного виконання виконавчих документів, а саме: виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва № 759/7624/23 від 18 грудня 2023 року,постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця АСВП № НОМЕР_3 від 26 грудня 2023 року.
В обґрунтування подання зазначив, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження АСВП № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 759/7624/23 від 18 грудня 2023 року про стягнення з  ОСОБА_1 на користь   ОСОБА_2 позики в розмірі 20000,00 дол. США, відсотків за користування позикою в розмірі 5400,00 дол. СШУ, 3% річних в розмірі 1086,58 дол. США та судового збору в розмірі 9696,59 грн.
26 грудня 2023 року винесені постанови про відкриття виконавчого провадження та інші постанови, у тому числі про арешт коштів та майна боржника, копії яких направлялися на адресу останнього.
В рамках вказаного виконавчого провадження було вжито низку заходів щодо примусового стягнення присудженої суми заборгованості та стягнуто кошти в розмірі 6078,42 грн.
Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Хоменко В.В. вказує на те, що боржник ухиляється від добровільного виконання покладених на нього зобов`язань та не вчиняє дій спрямованих на повернення боргу та судового збору, хоча й обізнаний про свої обов`язки щодо виконання рішення суду і про наявність виконавчого провадження, оскільки приватним виконавцем арештовано рахунки боржника та списано з них кошти.
Рухоме та нерухоме майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу,у боржника відсутнє. Боржник офіційно не працює, пенсію не отримує, підприємницьку діяльність не веде. Кошти на рахунках,відкритих в установах банків відсутні. До приватного виконавця для дачі письмових пояснень щодо невиконання рішення суду боржник не з`являється. Кореспонденція, що направляється приватним виконавцем на адресу зазначену у виконавчому документі, боржник не отримує. Рішення суду не виконує. 
Відтак, приватний виконавець вважає, що встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України буде спонукати боржника до вчинення дій щодо сплати суми боргу та в даному випадку є ефективним методом впливу з метою забезпечення фактичного виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20 вересня 2024 року подання приватного виконавця Хоменка В.В. задоволено.
Тимчасово обмежено боржника - ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання ним своїх зобов`язань згідно виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №759/7624/23, виданого 18грудня 2023 рокуСвятошинським районним судом м.Києва.
Не погоджуючись з даною ухвалою, представник ОСОБА_1 - адвокат Строєв О.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні подання відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що приватним виконавцем не було надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань за рішенням суду, тоді як законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.
Представник вказує на те, що ОСОБА_1 не було відомо про існування відкритого виконавчого провадження та наявності заочного судового рішення про стягнення з нього боргу, а тому він об`єктивно не міг ухилятися від виконання зобов`язань за рішенням суду. Про наявність відкритого виконавчого провадження з виконання заочного судового рішення про стягнення з нього боргу ОСОБА_1 дізнався лише після отримання оскаржуваної ухвали Святошинського районного суду міста Києва 14 січня 2024 року через засоби електронного зв`язку.
В апеляційній скарзі звернуто увагу на те, що після того, як ОСОБА_1 дізнався про існування відкритого виконавчого провадження, на рахунок приватного виконавця був здійснений переказ грошових коштів за виконавчим провадженням з часткового погашення боргу в розмірі 10 000,00 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.
Крім того, представник ОСОБА_1 - адвокат Строєв О.В. вказує на те, що ОСОБА_1 не має наміру оскаржувати заочне рішення Святошинського районного суду про стягнення з нього боргу, визнає свої боргові зобов`язання та виконає їх
Таким чином, представник ОСОБА_1 - адвокат Строєв О.В. вважає, що матеріалами справи факт ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення не підтверджується, а правових підстав для задоволення подання приватного виконавця не має.
Відзивів на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходило.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК Українивідсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Строєв О.В. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у відповідності до вимог процесуального законодавства. Направив на адресу апеляційного суду заяву про розгляд справи без його участі.
Приватний виконавець Хоменко В.В. також надіслав клопотання через систему «Електронний суд» про розгляд справи за його відсутності.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Хоменка В.В. перебуває виконавче провадження АСВП НОМЕР_4 з виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року, яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі: 20 000,00 дол. США, 5400,00 дол. США, 1086,58 дол. США, 9696,59 грн.
26 грудня 2023 року виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3, копії якої направлено стягувачу - до відома, боржнику - до виконання (ШКІ 0302212649577). Конверт було повернуто до офісу приватного виконавця в зв`язку закінченням терміну зберігання. Також, даною постановою було зобов`язано боржника подати приватному виконавцю декларацію про доходи та майно.
26 грудня 2023 року, керуючись ст. 40,45 Закону України «Про виконавче провадження», виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди та направлено боржнику до виконання.
26 грудня 2023 року, керуючись ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та направлено боржнику до виконання.
26 грудня 2023 року, керуючись ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», виконавцем винесено постанову про розмір додаткових витрат виконавчого провадження та направлено боржнику до виконання.
26 грудня 2023 року, керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та направлено боржнику до відома.
В рамках виконавчого провадження за період з 26 грудня 2023 року по 22 серпня 2024 року з розрахункових рахунків, які відкриті боржником в установах банків примусово стягнуто кошти у розмірі 6078,42 грн, які розподілені та перераховані, а саме: 4624,02 грн перераховано на рахунок стягувача; 462,40 грн перераховано на спеціальний рахунок приватного виконавця, як винагорода приватного виконавця; 992,00 грн перераховано на спеціальний рахунок приватного виконавця, як витрати на проведення виконавчих дій.
Згідно відповіді Державної фіскальної служби України та Пенсійного фонду України боржник офіційно не працює, пенсію не отримує, підприємницьку діяльність не веде.
Згідно Міністерства внутрішніх справ України за боржником на праві власності автотранспортних засобів не зареєстровано.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником на праві власності не рухомого майна не зареєстровано.
Боржник перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , актовий запис про шлюб №10 від 14 червня 2002 року Виконавчого комітету Іванківської сільської ради Калинівського району Вінницької області.
Згідно відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської обл. боржник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 зареєстровано : частина належить ОСОБА_3 та частина належить ОСОБА_4 .
28 лютого 2024 року боржнику направлено листа з вимогою з`явитися до офісу приватного виконавця Хоменко В.В. 13 березня 2024 року о 12:00 год. та надати пояснення щодо не виконання рішень суду (ШКІ 0600094139810). В назначений день та час боржник до офісу приватного виконавця не з`явився, причини не явки не повідомив, про що складено відповідний акт приватного виконавця. Конверт було повернуто до офісу приватного виконавця у зв`язку закінченням терміну зберігання.
01 березня 2024 року приватним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , але провести виконавчі дії не виявилось можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчинив, про що складено відповідний акт приватного виконавця.
13 березня 2024 року боржнику направлено листа з вимогою з`явитися до офісу приватного виконавця Хоменко В.В. 03 квітня 2024 року о 12:00 год. та надати пояснення щодо не виконання рішень суду (ШКІ 0600099576801). У призначений день та час боржник до офісу приватного виконавця не з`явився, причини не явки не повідомив. Конверт було повернуто до офісу приватного виконавця в зв`язку закінченням терміну зберігання.
09 квітня 2024 року боржнику направлено листа з вимогою з`явитися до офісу приватного виконавця Хоменко В.В. 01 травня 2024 року об 11:00 год. та надати пояснення щодо не виконання рішень суду (ШКІ 0600909450583). У призначений день та час боржник до офісу приватного виконавця не з`явився, причини не явки не повідомив, про що складено відповідний акт приватного виконавця.
06 серпня 2024 року боржнику направлено листа з вимогою з`явитися до офісу приватного виконавця Хоменко В.В. 21 серпня 2024 об 11:00 год. та надати пояснення щодо не виконання рішень суду (ШКІ 0600950249924). У призначений день та час боржник до офісу приватного виконавця не з`явився, причини не явки не повідомив.
Згідно відповіді Державної міграційної служби України за даними інформаційно-комунікаційної системи Державної міграційної служби України на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 26 травня 2017 року органом видачі 8030 та другий діючий паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 виданий 24 квітня 2023 року органом видачі 8032.
Станом на 21 серпня 2024 року заборгованість по виконавчим документом з урахуванням основної винагороди приватного виконавця складає: 1 204 622,63 грн.
Задовольняючи подання приватного виконавця Хоменка В.В., суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_1 , знаючи про наявність відкритого виконавчого провадження, про що свідчить як ознайомлення представника відповідача (боржника) із матеріалами судової справи до ухвалення судом рішення, так і безпосередньо примусове стягнення коштів з його банківських рахунків, жодних дій, які б свідчили про виконання рішення суду, не вчиняє і такі дії боржника суд трактує власне, як умисне ухилення від виконання зобов`язання без будь-яких поважних причин. 
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що приватним виконавцем вжито всіх передбачених чинним законодавством заходів для примусового виконання рішення, натомість боржник ухиляється від виконання зобов`язань, відтак наявні всі підстави для забезпечення вчасного та повного виконання боржником рішення суду шляхом тимчасового обмеження його виїзду за кордон.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
За правилом ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
За змістом ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Закон України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративну процедуру».
У п. 5 ст. 6 вищевказаного Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Згідно із п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Таким чином, ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Слід також врахувати, що ст. 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.
Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.
На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Права, викладені в п. 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.
Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.
У законодавстві України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи.
Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути і перебувати за межами України з метою невиконання цього рішення.
Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський суд з прав людини підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:
У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський суд у п. 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського суду з прав людини від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга № 66485/01, §§ 78 - 82).
Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського суду з прав людини за справою «Луордо проти Італії» (Luordo v. Italy), скарга № 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга № 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).
Надалі у п. 50 вказаного рішення Європейський суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.
Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. згадуване вище рішення Європейського суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 124 і згадуване вище рішення за справою «Фельдеш и Фельдешне Хайлік проти Угорщини», § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. рішення Європейського суду від 25 січня 2007 року за справою «Сіссаніс проти Румунії», скарга № 23468/02, § 70).
Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами рішення Європейського суду від 23 червня 1981 року за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, № 43, § 60)...».
Тобто, застосовуючи ст. 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.
Передбачені законом юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон можуть бути установлені судом не за наявність факту невиконання зобов`язання, установленого рішенням суду, а за ухилення від його виконання.
Разом з тим, чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення» і практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.
У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: - відступати, відхилятися, вивертатися; - намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; - навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.
Отже, з огляду на викладене, значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених рішенням», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», як то утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з`являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.
Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.
Перевіривши надані приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Хоменком В.В. докази, колегія суддів визнає, що в розпорядженні суду першої інстанції були достатні дані, які свідчать про ухилення ОСОБА_1 від виконання фінансових зобов`язань, покладених на нього рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року у справі № 759/7624/23, на момент звернення виконавця з поданням факт такого свідомого ухилення боржника фактично вже відбувся, є об`єктивно наявним та вбачається з матеріалів виконавчого провадження АСВП№ НОМЕР_3.
Так, достеменно знаючи про відкрите відносно ОСОБА_1 виконавче провадження, боржник свідомо ухиляється від виконання покладених на нього обов`язків за виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження», яке полягає, зокрема, у неподанні декларації про доходи та майно, в тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах тощо, невиконання вимог приватного виконавця, нез`явлення до нього і ненадання пояснень за фактом невиконання рішення суду, приховуванні зареєстрованих за ним транспортних засобів та своїх доходів, відсутності будь-яких дій щодо погашення заборгованості чи хоча б намагання вирішити це питання, що значно ускладнює здійснення виконавчого провадження та вказує на існування ймовірності повного ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.
Доказів на спростування наведеного, боржником та його представником не надано, в апеляційній скарзі здійснено посилання на формальні підстави, які не відображають реальних правовідносин сторін.
Отже, задовольняючи подання приватного виконавця, суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_1 , який був обізнаний про свої обов`язки щодо виконання рішення суду та про наявність виконавчого провадження, має боргове зобов`язання у значному розмірі і в добровільному порядку не сплачує кошти на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, тим самим ухиляється від виконання зобов`язання за виконавчим документом, а тому його право виїзду за межі України підлягає обмеженню.
Доводи апеляційної скарги про те, що після того, як ОСОБА_1 дізнався про існування відкритого виконавчого провадження, на рахунок приватного виконавця був здійснений переказ грошових коштів за виконавчим провадженням з часткового погашення боргу в розмірі 10 000,00 грн, апеляційний суд критично оцінює, оскільки часткова сплата боргу після ухвалення рішення про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, з огляду на суму боргу, що підлягає стягненню, та не проведення боржником жодних виплат впродовж тривалого часу, є створенням видимості добровільної сплати боргу з метою скасування вказаного обмеження.
Визнання боржником наявності в нього непогашеної заборгованості, яка не погашалась протягом тривалого часу та часткове погашення післязвернення до суду, є діями з ухилення від виконання рішення суду про стягнення заборгованості протягом значного часу, а виїзд за межі країни, може призвести до невиконання боржником рішення суду.
Доводи представника боржника про те, що ОСОБА_1 не було відомо про існування відкритого виконавчого провадження не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
За приписами ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У ч. 1 ст. 28 цього Закону визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених п.п. 1-4 ч. 9 ст. 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Виконавець не повинен пересвідчуватися в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки це суперечить положенню ч. 1 ст. 28 Закону № 1404-VIII, згідно з якою копія постанови про відкриття виконавчого провадження направляється рекомендованим поштовим відправленням, а боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі № 643/8028/15 (провадження № 61-10442св20), від 18 березня 2021 року у справі № 520/10954/15-ц (провадження № 61-7198св20).
У справі, яка переглядається, встановлено, що копії постанови про відкриття виконавчого проваджень від 26 грудня 2023 року була направлена приватним виконавцем Хоменком В.В. боржнику ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням № 0302212649577 на адресу, зазначену у виконавчому листі Святошинського районного суду м. Києва № 759/7624/23 від 18 грудня 2023 року, а саме: АДРЕСА_1 , проте поштовий конверт повернувся з відміткою відділення поштового зв`язку про причини повернення - «за закінченням терміну зберігання».
Отже, за правилом ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» ОСОБА_1 був належно повідомлений про початок примусового виконання судового рішення, оскільки йому надіслано копії постанови про відкриття виконавчого провадження за адресою, яка зазначена у виконавчому документі та яка була повідомлена стягувачем приватному виконавцю.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції щодо задоволення подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і належних підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Строєва Олексія Васильовича залишити без задоволення.
Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 вересня 2024 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складений 30 травня 2025 року.

 
 
Суддя-доповідач                                                                   Таргоній Д.О.
 
Судді:                                                                                     Голуб С.А.
 
                                                                                               Слюсар Т.А.