ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2025 року          м.Дніпро         Справа №  904/19/22
Центральний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді:  Мороза В.Ф. - доповідач,
суддів: Верхогляд Т.А., Чередка А.Є.
секретар судового засідання Жолудєв А.В.
розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2024

у справі № 904/19/22 
за позовом Керівника Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі:
позивача - 1 Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області
позивача - 2 Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області
до ОСОБА_1 
про розірвання договору оренди земель водного фонду та повернення земельних ділянок 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2024 у справі № 904/19/22, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення прийняте при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
- у справі, що розглядається, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, жодним чином не дослідив та не надав будь-якої правової оцінки наявності шкоди, заподіяної ОСОБА_1 орендованим земельним ділянкам водного фонду;
- істотність вказаного «порушення», описане в акті Державної екологічної інспекції Придніпровського округу є нічим іншим, як суб`єктивною думкою співробітника органу виконавчої влади за результатом візуального огляду спірних земельних ділянок водного фонду, та жодними чином не можуть вважать доведеними фактами та підміняти собою порушення ОСОБА_1 істотних умов договору оренди №124 від 27.01.2003р.;
- усі порушення, описані в акті перевірки Державної екологічної інспекції Придніпровського округу щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства від 16.03.2021 року та покладені судом І інстанції в основу оскаржуваного рішення по справі №904/19/22, ОСОБА_1 були усунуті ще в червні 2021 року.
Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.
Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.
09.07.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від прокурора надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
В судовому засіданні 14.05.2025 брали участь відповідач (апелянт) та його представник, а також прокурор. Позивачі, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, явку уповноважених представників не забезпечили.
Щодо клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").
«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).
Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України»  (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).
Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. 
Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки. 
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з урахуванням того, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, констатуючи достатність матеріалів для здійснення апеляційного провадження та відсутність перешкод у продовженні слухання, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі позивачів.
Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.
Відповідач та його представник просили суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове – про відмову у позовних вимогах.
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги, в тому числі з підстав, викладених у відзиві, наполягав на необхідності залишення оскаржуваного рішення без змін.
Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, їх представників, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30.09.2002 розпорядженням голови Синельниківської районної державної адміністрації № 626р "Про надання земель водного фонду (ставка) в оренду громадянці Мосієнко Тамарі Сергіївні для рибогосподарських потреб на території Гірківської сільської ради" затверджено представлений проект відведення земель водного фонду розроблений громадянкою ОСОБА_1 на території Гірківської сільської ради; дозволено ОСОБА_1 перереєструвати договір оренди раніше укладений з Гірківською сільською радою, та в місячний термін укласти з Синельниківською районною райдержадміністрацією договір оренди земель водного фонду із земель державної власності на загальній площі 128,7 га, з них 60,7 га земель водного фонду та прибережної смуги - 68,0 га, терміном до 5 років, визначити орендну плату за використання земель водного фонду згідно з чинним законодавством.
22.01.2003 розпорядженням голови Синельниківської районної державної адміністрації № 42р "Про затвердження матеріалів інвентаризації земель водного фонду (ставка) надану в оренду громадянці Мосієнко Тамарі Сергіївні для рибогосподарських потреб на території Гірківської сільської ради" затверджено представлені матеріали інвентаризації земель водного фонду (ставка) надані в оренду громадянці ОСОБА_1 на території Гірківської сільської ради; дозволено ОСОБА_1 перереєструвати договір оренди раніше укладений з райдержадміністрацією на загальній площі 40,66 га, з них 32,7 га земель водного фонду та прибережної смуги - 7,76 га, господарський двір 0,20 га, терміном до 5 років, визначити орендну плату за використання земель водного фонду згідно з чинним законодавством; зобов`язано громадянку Мосієнко Тамару Сергіївну облаштувати місця масового відпочинку громадян, у тому числі малими архітектурними формами, збереження глибини ставка не менше одного метра, створення нових і збереження існуючих лісонасаджень шириною не менше 9 метрів, наведення належного санітарного стану на закріпленій території; при укладенні договору оренди визначити місця відпочинку громадян, водопою худоби, та умови любительського риболовства; встановити межові водоохоронні знаки встановленого зразку навколо ставків; у разі застосування медикаментів та інших препаратів по оздоровленню риби, погодити ці дії з головним санітарним лікарем району; при необхідності спуску води, ці дії проводити тільки за погодженням з Синельниківським управлінням водного господарства та сільською радою. 
У вказаному розпорядженні також зазначено, що приступати до використання ставка без державної реєстрації договору оренди забороняється.
У подальшому на виконання вказаного вище розпорядження 27.01.2003 Синельниківською районною державною адміністрацією (далі - орендодавець, перший позивач у даній справі) та Мосієнко Тамарою Сергіївною (далі - орендар, відповідач у даній справі) укладено договір оренди земель водного фонду № 124 (далі - договір).
Відповідно до Розділу 1 договору в оренду передаються землі водного фонду загальною площею 40,46 га, у тому числі: водне дзеркало 32,7 га, прибережна смуга 7,76 га.
Землі водного фонду передаються в оренду за актом прийомки-передачі, який оформлюється не пізніше семи днів з моменту набуття чинності даного договору.
У Розділі 2 договору визначені його умови. Так, згідно з пунктом 2.1. землі водного фонду передаються в оренду з метою риборозведення.
У пункті 2.2. сторонами узгоджено, що договір укладається на термін 5 років, починаючи з дати його державної реєстрації.
Відповідно до пункту 2.4. договору у разі його припинення або розірвання орендар зобов`язаний повернути орендодавцю землі водного фонду у стані, не гіршому у порівнянні з тим, в якому він їх одержав.
У пункті 3.1. договору узгоджено, що орендодавець, зокрема, має право вимагати від орендаря використання земель водного фонду у відповідності до мети, визначеної у договорі: забезпечення екологічної безпеки землекористування шляхом додержання вимог земельного, природоохоронного законодавства України, державних та місцевих стандартів, норм і правил щодо використання земель водного фонду.
Орендар, в свою чергу, відповідно до пункту 3.2. договору зобов`язаний, зокрема, використовувати орендовані землі водного фонду відповідно до мети, визначеної у пункті 2, дотримуючись при цьому вимог чинного земельного, водного кодексу і екологічного законодавства, державних та місцевих стандартів, норм і правил щодо використання земель водного фонду; облаштовувати місця масового відпочинку громадян, у тому числі малими архітектурними формами. В обов`язки орендаря також входить, зокрема,  збереження глибини ставка не менше одного метра, створення нових та збереження існуючих лісонасаджень шириною не менше 9 метрів; наведення та підтримування належного санітарного стану на закріпленій території; встановлення навколо земель водного фонду межових знаків встановленої форми; визначення місць відпочинку громадян; визначення місць водопою худоби тощо.
Відповідно до Розділу 4 договору зміна його умов можлива за взаємною згодою сторін, договір втрачає чинність у разі його припинення або розірвання. Підставою для розірвання договору є, зокрема, вимога однієї із сторін у випадку невиконання іншою стороною обов`язків, передбачених договором. У разі припинення або розірвання договору орендар має забезпечити виконання умов повернення земель водного фонду, визначених у п. 2.4. цього договору.
Договір набуває чинності після його підписання сторонами, посвідчення та державної реєстрації згідно встановленого законодавством порядку (Розділ 8).
Договір зареєстровано у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Гірківській сільській раді Синельниківського району, про що відділом земельних ресурсів Синельниківської райдержадміністрації вчинено запис 30.01.2003 № 246. 
Договір посвідчено Гірківським сільським головою Андрейчиковою Т.М.
Відповідно до пунктів 1, 2 акту приймання-передачі земель водного фонду по договору оренди № 124 орендодавець надав, а орендар прийняв у платне використання, в оренду землі водного фонду загальною площею 40,66 га. Орендар прийняв у платне використання, в оренду землі водного фонду від орендаря у стані придатному для вказаної у договорі мети використання.
26.01.2006 сторонами укладено угоду про зміну і доповнення до договору оренди земель водного фонду № 124 від 27.01.2003, якою, зокрема доповнено пункт 3.2. договору таким текстом: "постійно здійснювати роботи по знищенню бур`янів на орендованій земельній ділянці, а також недопущенню складування сміття та інших відходів, що приводять до погіршення стану земельної ділянки або впливає на екологічний стан навколишнього середовища", доповнено пункт 3 Розділу 4: "Підставою для розірвання договору є: несплата орендної плати орендарем на протязі поточного року, або при наявності бур`янів на орендованій земельній ділянці, а також при складуванні сміття та інших відходів, що приводять до погіршення стану земельної ділянки та впливають на екологічний стан навколишнього середовища...".
У вказаній угоді також зазначено про те, що орендар зобов`язаний укласти договір оренди водного об`єкту загальнодержавного значення.
01.02.2006 розпорядженням голови Синельниківської районної державної адміністрації № 64-р06 "Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 30.09.02 № 626-р "Про надання земель водного фонду (ставка) в оренду громадянці Мосієнко Тамарі Сергіївні для рибогосподарських потреб на території Гірківської сільської ради" внесено зміни до п. 2 розпорядження голови райдержадміністрації від 30.09.02 № 626-р "Про надання земель водного фонду (ставка) в оренду громадянці Мосієнко Тамарі Сергіївні для рибогосподарських потреб на території Гірківської сільської ради" зі змінами та доповненнями від 22.01.03 № 42р та продовжено термін використання земель водного фонду на 25 років, зобов`язано громадянку Мосієнко Тамару Сергіївну внести зміни до договору оренди земельної ділянки від 30.01.03 за № 246, укладеним з районною державною адміністрацією.
10.02.2006 сторонами укладено угоду про зміну і доповнення до договору № 246 оренди земель водного фонду, якою останніми визначено, зокрема, що договір укладається терміном на 25 років, починаючи з моменту його державної реєстрації.
У період з 16.02.2021 по 01.03.2021 Державною екологічною інспекцією Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) проведено перевірку дотримання громадянкою ОСОБА_1 (у її присутності) вимог природоохоронного законодавства України щодо користування землями водного фонду (земельні ділянки з кадастровими номерами: 1224881300:01:400:9001, 1224881300:01:402:9001, 1224881300:01:403:9001, 1224881300:01:404:9001) на території Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області відповідно до колективного звернення мешканців с. Гірки Синельниківського району та громади Гірківського Старостинського округу Синельниківського району Дніпропетровської області від 02.02.2021 № КО-16/-21, за результатами якої складено відповідний акт.
В ході проведення перевірки обстежено водні об`єкти (землі водного фонду з кадастровими номерами: 1224881300:01:400:9001, 1224881300:01:402:9001, 1224881300:01:403:9001, 1224881300:01:404:9001) та гідротехнічні споруди, які знаходяться на території Гірківського Старостинського округу Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області. При обстеженні було встановлено, що межові знаки земельних ділянок водного фонду, наданих гр. ОСОБА_1 в користування, відсутні. Проекти прибережних захисних смуг та водоохоронної зони не розроблено, межі прибережних захисних смуг та водоохоронних зон з метою забезпечення режиму обмеженої господарської діяльності на момент перевірки не встановлено, що є порушенням вимог статей 87, 88 Водного кодексу України, статей 58, 60, 61 Земельного кодексу України.
У зв`язку зі складною конфігурацією земельних ділянок водного фонду та відсутності межових знаків земельних ділянок, достовірно встановити фактичну площу земель водного фонду, які використовує ОСОБА_1 , можливо після проведення землевпорядних робіт.
Договір водного об`єкту громадянкою ОСОБА_1 не укладено, а договір оренди земель водного фонду, укладений гр. ОСОБА_1 з Синельниківською райдержадміністрацією у 2003 році, не відповідає типовій формі, визначеній Постановою Кабінету Міністрів України від 29 травня 2013 р. № 420, яка передбачає оренду водного об`єкту у комплексі із земельною ділянкою, визначає умови використання водного об`єкту та зобов`язання щодо здійснення заходів з охорони та поліпшення екологічного стану водного об`єкта, експлуатації водосховища відповідно до встановленого режиму роботи, а також необхідність оформлення права користування гідротехнічними спорудами, що є порушенням вимог статей 44, 51 Водного кодексу України, статті 14 Закону України "Про аквакультуру". 
В ході перевірки встановлено, що громадянкою Мосієнко Т.С. не сплачується орендна плата за користування орендованими водними об`єктами, розмір якої визначається в договорі оренди відповідно до "Методики визначення розміру плати за надані в оренду водні об`єкти", затвердженої наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 28.05.2013 № 236, що є порушенням вимог статей 44, 51 Водного кодексу України.
За візуальним оглядом ставків держінспекторами було встановлено, що місця масового відпочинку громадян, в тому числі малими архітектурними формами, не облаштовані; межові знаки навколо земель водного фонду встановленої форми, відсутні; місця відпочинку громадян та місця водопою худоби - не визначено; ставки частково поросли очеретом по периметру водойм, водне дзеркало русла ставку № 1 (17,0004 га) на р. Нижня Терса в межах села Гірки поросло очеретом. Крім того, спуск води не погоджено з органами Держводагенства, договір оренди водного об`єкту не укладено, що свідчить про порушення ст. 44, 51, 68, 87 Водного кодексу України, ст. 14 Закону України "Про аквакультуру", умов договору оренди земель водного фонду № 124 від 27.01.2003 р.
Режим експлуатації водних об`єктів та експлуатації гідротехнічних споруд не розроблено та не узгоджено, що є порушенням ст. 51 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 39 Закону України «Про тваринний світ», ст. 51, 76 Водного кодексу України, ст. 14 Закону України "Про аквакультуру".
На розгляд надано Акт від 29.08.2018 року про виконання робіт з випуску водних живих ресурсів. Відповідно до акту гр. ОСОБА_2 в присутності представника ПрАТ "ПЕТРИКІВСЬКИЙ РИБГОСП" та представника сільської ради с. Гірки Рильської Н.В виконали роботи по випущення водних живих ресурсів в обсязі, а саме амур білий 960 кг та товстолобик 180 кг.
В ході перевірки звітність № 1-риба "Звіт про добування водних біоресурсів" або будь-яка інша документація, що підтверджує обсяги добування водних біоресурсів, первинна облікова документація по вирощуванню аквакультури, що ведеться для заповнення звітньої інформації щодо обсягів виробництва продукції аквакультури (акти зарибнення; документи про придбання риби; ветеринарне свідоцтво, тощо) на розгляд не надано, що є порушенням ст. 202 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 8, 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Оцінка впливу на довкілля в результаті експлуатації водного об`єкту для потреб аквакультури з метою визначення способів здійснення аквакультури, що не допускають заподіяння шкоди навколишньому природному середовищу, зменшення запасів водних біоресурсів, їх кількісного та якісного складу у водних об`єктах (їх частинах), підприємством не проведена, висновок з оцінки впливу на довкілля відсутній, що є порушенням ст. 3 Закону України "Про оцінку впливу на довкілля", ст. 5 Закону України "Про аквакультуру".
В ході проведення перевірки встановлено, що гр. ОСОБА_1 здійснює діяльність із вселення гідробіонтів (риби) у водний об`єкт з метою їх вирощування та забезпечення збільшення обсягів продукції аквакультури.
Гр. ОСОБА_1 не проведено науково-біологічного обґрунтування мети, умов та доцільності вселення об`єктів аквакультури, що є порушенням ст.ст. 5, 19 Закону України "Про аквакультуру", ст. 39 Закону України "Про тваринний світ".
Під час проведення перевірки гр. ОСОБА_1 не забезпечено надання інформації про спосіб добування (вилову) водних біоресурсів із середовища їх перебування, наявність плавзасобів, інформацію про відтворення водних біоресурсів, не надано інформації щодо влаштування місця тимчасового зберігання та реалізації риби, чим вчинено перешкоди для виконання обов`язків покладених на посадових осіб, які здійснюють державний контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища, що є порушеним ст. 202 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 8, 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», ст. 23 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів".
Під час обстеження земель водного фонду було встановлено, що ставки частково поросли очеретом по периметру водойм, водне дзеркало русла ставку № 1 поросло очеретом, на момент перевірки здійснювався скид поверхневої води зі ставка № 1 (площею 17,0004 га) в межах села Гірки. Скид поверхневої води з інших ставків не було зафіксовано.
Дозвіл на спеціальне водокористування на скидання води зі ставків відсутній, що є порушенням вимог статей 25, 44, 48, 49 Водного кодексу України, ст. 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», умов договору оренди земель водного фонду № 124 від 27.01.2003 р. Дозвіл на спеціальне водокористування для рибогосподарських потреб (у тому числі для цілей аквакультури) відсутній, що є порушенням ст. 44, 48, 51,68, 87 Водного кодексу України, ст. 17 Закону України "Про тваринний світ". В ході перевірки встановлено, що статистична звітність за формою 2ТП-водгосп, податкова декларація рентної плати за спеціальне користування водними ресурсами для потреб рибництва не складаються, що є порушенням вимог статей 25, 30, 44, 48, 49 Водного кодексу України, ст. 202, 24, 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища".
Також в акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства України зазначено про те, що надано водогосподарські паспорти водних об`єктів, в яких відсутня інформація щодо наявності проекту будівництва та експлуатації водосховищ, наявності правил експлуатації та режиму роботи водних об`єктів, обсягів втрат воду, у тому числі втрати води на фільтрацію та випаровування.
Паспорти водосховищ розроблено у 2001 році, з того часу перегляд та коригування даних паспорту, погоджені з Державним агентством водних ресурсів України, не здійснювалися, що є порушенням ст. 51 Водного кодексу України, ст. 14 Закону України "Про аквакультуру".
Таким чином, розроблені в 2001 році водогосподарські паспорти, не відповідають затвердженій формі паспорту відповідно до вимог чинного законодавства, що є порушенням ст. 51 Водного кодексу України. 
Документи на право користування гідротехнічними спорудами та проектна документація з матеріалами ОВНС, погоджена згідно вимог чинного законодавства, щодо облаштування та експлуатації гідротехнічних споруд з урахуванням вимог охорони тваринного світу, відсутні, режим експлуатації ставків не розроблено та не узгоджено, що є порушенням ст. 51 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. ст. 3, 17 Закону України "Про оцінку впливу на довкілля", ст. 39 Закону України «Про тваринний світ», ст. 51 Водного кодексу України, ст. 14 Закону України "Про аквакультуру".
В ході проведення перевірки встановлено, що в результаті експлуатації ставків та здійснення господарської діяльності по вилову риби утворюються відходи. Громадянкою ОСОБА_1 не надано інформацію щодо засобів вилову риби, наявності плавзасобів, не надано інформацію щодо влаштування місць тимчасового зберігання та реалізації риби.
Інформація щодо кількості та видів відходів, які утворились протягом 2017-2020 років, а також щодо подальшого поводження з ними в ході перевірки не надана, облік відходів не ведеться. Договори щодо передачі відходів, які утворюються при здійсненні господарської діяльності підприємства, для подальшого видалення чи утилізації зі спеціалізованими організаціями та підтверджуючі документи щодо своєчасної передачі відходів в повному обсязі (акти виконаних робіт) в ході проведення перевірки не надані.
Вищезазначене є порушенням вимог ст. 15, 32, 33 Закону України "Про відходи", статей 202 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", статей 8, 11 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". 
Під час виїзду 16.02.2021 року відібрана проба поверхневих вод на скиді із ставка № 1 (17,0004 га) на р. Нижня Терса в межах села Гірки, Синельниківський район, Дніпропетровська область (Акт відбору проб води № 1-21-3 від 16.02.2021 р.).
За результатами інструментального контролю встановлено перевищення нормативів ГДК для водойм господарсько-побутового призначення по вмісту сухого залишку, хлоридів. сульфатів. Результати інструментально-лабораторного контролю у відібраних пробах води наведені у Протоколі вимірювань показників складу та властивостей води № 1 від 24.02.2021 року.
Приписом Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) № 31/25-4.2-7/21 від 09.03.2021 зобов`язано громадянку ОСОБА_1 усунути виявлені порушення.
Вказаний припис в судовому порядку не визнано протиправним та не скасовано, у зв`язку з чим останній є чинним та обов`язковим до виконання.  
За результатом оцінки встановлених обставин та доказів, наявних в матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та наявні підстави для їх задоволення. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне. 
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Керівник Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та Славгородської селищної ради Синельниківського  району Дніпропетровської області звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про розірвання договору оренди земель водного фонду № 124 від 27.01.2003 та повернення земельних ділянок з кадастровими номерами 1224881300:01:400:9001 площею 17,1004 га, 1224881300:01:402:9001 площею 11,6 га, 1224881300:01:403:9001 площею 2,7 га, 1224881300:01:404:9001 площею 1,3 га шляхом підписання акту приймання-передачі. 
Щодо представництва прокурором інтересів держави.
Інтереси держави у сфері правовідносин, пов`язаних із раціональним та ефективним використанням водних об`єктів та земельних ділянок водного фонду, полягають у забезпеченні правомірного обігу майнових прав на ці об`єкти, додержання законодавчого порядку їх використання, а також у визнанні та захисті законних форм їх використання, отримання державою коштів за таке користування.
Так, прокурор зазначає, що користування Мосієнко Т.С. водними об`єктами та земельними ділянками водного фонду з порушенням вимог чинного законодавства, а саме положень Земельного та Водного кодексів України та положень договору оренди земельних ділянок водного фонду суперечить вимогам чинного законодавства, порушує встановлений законодавством порядок та охоронювані державою інтереси у сфері використання водних об`єктів.
Використання орендарем водних об`єктів загальнодержавного значення із порушенням обов`язкових екологічних вимог щодо охорони водних ресурсів свідчить про неефективне, неекономічне, нераціональне використання водних об`єктів, а також земель водного фонду та суперечить інтересам держави та жителів відповідної територіальної громади.
Контроль за створенням водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також за додержанням режиму використання їх територій здійснюється виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад і центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Відповідно до умов спірного договору оренди орендодавцем щодо передачі земель водного фонду Мосієнко Т.С. виступала Синельниківська районна державна адміністрація.
Спірні земельні ділянки у комплексі з водними об`єктами загальнодержавного значення з 27.05.2021 перейшли у комунальну власність Славгородської селищної територіальної громади, до складу якої входить територія с. Гірки Синельниківського району Дніпропетровської області, у зв`язку з чим органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, виступає Славгородська селищна рада.
Водночас, уповноважені органи – Славгородська селищна рада та Синельниківська районна державна адміністрація не здійснювали та не здійснюють належним чином захист порушених інтересів держави, що виражено у не вжитті посадовими особами заходів, спрямованих на усунення допущених відповідачем порушень договірних зобов`язань, а також не здійсненні дій, спрямованих на повернення земельних ділянок водного фонду із розміщеними на них водними об`єктами у комунальну власність.
Судом встановлено, що з метою забезпечення додержання вимог статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в частині виявлення підстав та вжиття заходів представницького характеру, керівник Синельниківської місцевої, а в подальшому Синельниківської окружної прокуратури неодноразово звертався до Синельниківської районної державної адміністрації з метою отримання інформації щодо надання в оренду зазначених земель водного фонду та інформування Синельниківської районної державної адміністрації як сторони договору про істотні порушення вимог договору оренди земельної ділянки водного фонду (запити від 08.10.2020 № 04/43-3285вих-20, від 11.11.2020 № 04/43-3507вих-20, від 13.04.2021 № 04/65-349вих-21, від 11.05.2021 № 04/65-653вих-21, від 18.06.2021 № 04/65-1067вих-21, від 01.09.2021 № 04/65-1859вих-21, від 16.11.2021 № 04/65-2628вих-21).
Окрім того, про невиконання орендарем умов договору та наявність порушень при використанні Мосієнко Т.С. водних об`єктів, Синельниківській районній державній адміністрації було відомо з численних колективних звернень мешканців с. Гірки, Синельниківського району до Синельниківської РДА та з акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства України, проведеної Державною екологічною інспекцією Придніпровського округу, у період з 16.02.2021 по 01.03.2021, проте Синельниківською РДА заходи цивільно-правового характеру щодо розірвання договору оренди водного фонду та повернення земельних ділянок не вживалися.
Таким чином, Синельниківською районною державною адміністрацією на неодноразові звернення мешканців с. Гірки, Синельниківського району та листи керівника Синельниківської окружної прокуратури не вжито заходів щодо розірвання договору оренди земель водного фонду № 124, укладеного 27.01.2003 з Мосієнко Т.С., через порушення орендарем умов договору, що свідчить про бездіяльність зазначеного органу та неналежне виконання ним функцій щодо захисту інтересів держави.
Крім того, про наявність порушень закону при користуванні Мосієнко Т.С. земельними ділянками водного фонду та про наявність підстав для розірвання спірного договору оренди земель водного фонду зазначала Дніпропетровська ОДА у листі № 2-7495/0/261-20 від 26.11.2020 на запит керівника Синельниківської місцевої прокурора від 12.11.20202 № 04/43-3533вих-20.
Також, з метою з`ясування наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави у вказаних правовідносинах керівник Синельниківської місцевої, а в подальшому Синельниківської окружної прокуратури неодноразово звертався до Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області з вимогою про надання інформації та матеріалів щодо надання в оренду зазначених земель водного фонду (запити від 13.10.2020 № 04/43-3313вих-20, від 18.06.2021 № 04/65-1068вих-21, від 12.08.2021 № 04/65-1651вих-21, від 01.09.2021 № 04/65- 1858вих-21, від 16.11.2021 № 04/65-2627вих-21).
Зокрема, про наявність порушень при користуванні Мосієнко Т.С. орендованими земельними ділянками зазначалось керівником Синельниківської окружної прокуратури у листах від 18.06.2021 № 04/65-1068вих-21, від 12.08.2021 № 04/65-1651вих-21, від 01.09.2021 № 04/65-1858вих-21 та від 16.11.2021 № 04/65-2627вих-21, направленими на адресу голови Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, проте, зазначеним органом також не було вжито дієвих та ефективних заходів на їх усунення.
Таким чином, органи, уповноважені здійснювати захист інтересів держави в оспорюваних правовідносинах, фактично самоусунулись від виконання покладених на них повноважень та будь-які заходи, спрямовані на захист інтересів держави, не здійснювали, а претензійно-позовна робота, спрямована на розірвання договору оренди земель водного фонду та повернення водних об`єктів, уповноваженими органами не проводилася.
Вказані вище обставини свідчать про неналежне здійснення вказаними органами своїх повноважень.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 43).
При цьому як зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18, сам факт незвернення до суду уповноваженим органом з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Зважаючи на викладене, виходячи із предмету і підстав позову, сформульованих керівником Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області, та враховуючи, що уповноважені органи не звернулись до суду з відповідним позовом щодо захисту інтересів держави після отримання інформації від прокурора про наявні порушення, що підтверджує бездіяльність компетентних органів, у прокурора наявні обґрунтовані підстави для представництва інтересів держави в особі Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, та Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області та звернення до суду із вказаним позовом. 
Щодо суб`єктного складу сторін. 
Стосовно осіб позивачів, то обґрунтування наведено в розділі, що стосується наявності підстав для представництва.
Натомість в якості відповідача прокурором визначено фізичну особу ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що на момент укладення спірного договору ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець та отримала в оренду земельні ділянки водного фонду для рибогосподарських потреб, що було передбачено її основним видом економічної діяльності.
15.04.2015 відповідачем припинено господарську діяльність, про що внесено відповідний запис до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Частиною 9 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців передбачено, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення діяльності цією фізичною особою.
Відповідно до статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи - підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення із реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Таким чином, позивачем правильно визначено склад учасників даного спору.
Щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення. 
Як вбачається зі змісту позовної заяви, в обґрунтування заявлених вимог прокурор посилається на те, що на земельних ділянках з кадастровими номерами 1224881300:01:400:9001, 1224881300:01:402:9001, 1224881300:01:403:9001, 1224881300:01:404:9001 обліковуються водні об`єкти – ставки із загальною площею водного дзеркала 67,14 га, при цьому, загальна площа сформованих земельних ділянок із зазначеними вище кадастровими номерами під водним дзеркалом становить 32,6 га, які передано у користування Мосієнко Т.С. на підставі договору оренди земель водного фонду № 124 від 27.01.2003.
Зазначає прокурор і про те, що невідповідність площі водних об`єктів загальнодержавного значення площі сформованих земельних ділянок підтверджується також інформацією Регіонального Офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області від 26.05.2021 № 945/03-21, відповідно до якої для ставка з площею водного дзеркала 39,48 га, водне дзеркало у складі відведеної земельної ділянки складає лише 17,1004 га, для ставка 4,78 га – 1,3 га, для ставка 17,8 га – 11,6 га, для ставка 5,08 га – 2,7 га.
Таким чином, на думку прокурора, земельні ділянки з кадастровими номерами 1224881300:01:400:9001, 1224881300:01:402:9001, 1224881300:01:403:9001, 1224881300:01:404:9001 сформовані з грубим порушенням вимог статті 51 Водного кодексу України, статті 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр».
Також, вказує прокурор на те, що під час обстеження земельних ділянок водного фонду, що використовуються Мосієнко Т.С. на підставі спірного договору оренди, фахівцями Державної екологічної інспекції Придніпровського округу при проведенні перевірки упродовж лютого-березня 2021 встановлено, що межові знаки земельних ділянок відсутні, проекти прибережних захисних смуг та водоохоронної зони не розроблено, межі прибережних захисних смуг та водоохоронних зон з метою забезпечення режиму обмеженої господарської діяльності не встановлено, що є порушенням вимог статей 87, 88 Водного кодексу України, статей 58, 60, 61 Земельного кодексу України.
Так, за висновками фахівців Державної екологічної інспекції Придніпровського округу, у зв`язку зі складною конфігурацією земельних ділянок водного фонду та відсутності межових знаків, неможливо встановити фактичну площу земель, що використовуються Мосієнко Т.С., без проведення землевпорядних робіт.
Крім того, зазначає прокурор і про те, що, не зважаючи на обов`язок укладення договору оренди водного об`єкту, відповідні договори відповідачем не укладено та ставки, що розташовані на спірних земельних ділянках, використовуються останнім без відповідних документів.
До того ж, посилається прокурор у позовній заяві на те, що матеріалами перевірки Державної екологічної інспекції Придніпровського округу встановлено, що водогосподарські паспорти не відповідають затвердженій формі паспорту, в них відсутня інформація щодо наявності проекту будівництва та експлуатації водосховищ, правил експлуатації та режиму роботи водних об`єктів, обсягів втрат, у т.ч. на фільтрацію та випаровування; місця масового відпочинку громадян не облаштовані малими архітектурними формами, межові знаки навколо земель водного фонду встановленої форми – відсутні, місця відпочинку громадян та місця водопою худоби – не визначені; ставки частково поросли очеретом по периметру водойм, водне дзеркало русла ставку № 1 (17,0004 га) на р. Нижня Терса в межах с. Гірки поросло очеретом; режим експлуатації водних об`єктів та гідротехнічних споруд не розроблено та не узгоджено; здійснення рибогосподарської діяльності відповідачем відбувається за відсутності режиму рибогосподарської діяльності та дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах, що є порушенням статей 5, 19 Закону України «Про аквакультуру».
Таким чином, за твердженням прокурора, виявлені порушення при використання Мосієнко Т.С. земель водного фонду свідчать про невиконання останньою умов договору оренди земель водного фонду № 124 від 27.01.2003, зокрема, пункту 3.2., відповідно до якого орендар зобов`язаний використовувати орендовані землі водного фонду відповідно до мети, визначеної у пункті 2, дотримуючись при цьому вимог чинного Земельного, Водного кодексів України і екологічного законодавства, стандартів, норм і правил щодо використання земель водного фонду, що є підставою для його розірвання відповідно до пункту 4, а саме, у разі невиконання іншою стороною обов`язків, передбачених спірним договором. 
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Статтею 1 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до частини 1 статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Положеннями статті 15 Закону України "Про оренду землі" визначено, що істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
У договорі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом також зазначаються:
- розмір орендної плати за водний об`єкт;
- об`єм та площа водного об`єкта (водного простору), у тому числі рибогосподарської технологічної водойми;
- перелік гідротехнічних споруд, лінійних споруд, мостових переходів, а також інших об`єктів інфраструктури, розташованих на земельній ділянці (за наявності), їх характеристики та стан;
- зобов`язання орендаря щодо здійснення заходів з охорони та поліпшення екологічного стану водного об`єкта, експлуатації водосховищ і ставків відповідно до встановлених в установленому порядку режимів роботи, а також необхідність оформлення права користування гідротехнічними спорудами та права спеціального водокористування.
Невід`ємною складовою договору оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом є паспорт водного об`єкта.
Відповідно до статті 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.
Як вже було зазначено вище, у спірному договорі оренди встановлено, що землі водного фонду передаються в оренду з метою риборозведення.
У статті 25 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендар земельної ділянки зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, але не раніше державної реєстрації відповідного права оренди; виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, водного фонду; у п`ятиденний строк після державної реєстрації права оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному податковому органу, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також відповідному територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства; у разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом використовувати водний об`єкт відповідно до вимог водного законодавства України.
Орендар земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом зобов`язаний не створювати перешкод у здійсненні права загального водокористування (крім випадків, визначених законом) та у здійсненні спеціального водокористування відповідно до виданих дозволів.
Відповідно до пункту "а" частини першої статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.
Статтею 35 Закону України "Про охорону земель" передбачено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку.
Стаття 141 Земельного кодексу України визначає підстави припинення права користування земельною ділянкою. Так, підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.
Стаття 31 Закону України "Про оренду землі" визначає, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Частиною 1 статті 32 Закону України "Про оренду землі" визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Відповідно до пункту 2 статті 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов`язані використовувати воду (водні об`єкти) відповідно до цілей та умов їх надання.
Водокористувачі, яким надано в користування рибогосподарські водні об`єкти (їх частини), зобов`язані здійснювати заходи, що забезпечують поліпшення екологічного стану водних об`єктів і умов відтворення рибних запасів, а також утримувати в належному санітарному стані прибережні захисні смуги в місцях вилову рибу (стаття 68 Водного кодексу України).
Відповідно до статті 95 Водного кодексу України води (водні об`єкти) підлягають охороні від забруднення, засмічення, вичерпання та інших дій, які можуть погіршити умови водопостачання, завдавати шкоди здоров`ю людей, спричинити зменшення рибних запасів та інших об`єктів водного промислу, погіршення умов існування диких тварин, зниження родючості земель та інші несприятливі явища внаслідок зміни фізичних і хімічних властивостей вод, зниження їх здатності до природного очищення, порушення гідрологічного і гідрогеологічного режиму вод. Діяльність фізичних та юридичних осіб, що завдає шкоди водам (водним об`єктам), може бути припинена за рішенням суду.
Згідно з абзацом 11 статті 51 Водного кодексу України заборона загального водокористування водними об`єктами, наданими в користування на умовах оренди, та їх нецільове використання є підставою для розірвання договору оренди.
Статтею 110 Водного кодексу України визначено, що порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується порушення ОСОБА_1 істотних умов договору щодо цільового використання спірної земельної ділянки, що є підставою для його дострокового розірвання. 
Крім того, за приписами частин 1, 2 статті 48 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.
Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.
Згідно із пунктом 9 частини 1 статті 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов`язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.
Відповідно до частини 1 статті 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування.
Дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.
Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на спеціальне водокористування здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із статтею 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вказані норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Мосієнко Тамарою Сергіївною не надано доказів, які б свідчили про те, що остання здійснювала користування водним об`єктом на підставі відповідного дозволу.
Таким чином, відповідачем протягом дії договору оренди земель водного фонду використовувалась спірна земельна ділянка з порушенням вимог Водного кодексу України, зокрема, без наявності дозволу на спеціальне водокористування.
У постанові Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 902/760/17 викладено такий правовий висновок: "Орендодавець, при наданні водного об`єкта в оренду з метою здійснення рибогосподарських потреб, розраховує не лише на отримання орендної плати, але й об`єктивно заінтересований у задоволенні певного суспільного інтересу, а невиконання зобов`язання, зокрема з дотримання орендарем усіх умов договору, не забезпечує потребу ефективного використання водного об`єкта, який надавався для визначеної мети. Мета надання водного об`єкта в оренду для здійснення рибогосподарських потреб є такою, що слугує загальносуспільному інтересу. Невиконання умов спірного договору порушує принцип раціонального використання цього об`єкта. Здійснення спеціального водокористування без за наявності дозволу порушує вимоги умов договору.".
А в постанові Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 922/3166/20 зазначено, що «за договором оренди землі (зобов`язанням з визначеним строком виконання (дії) обов`язку з цільового використання земельної ділянки) орендар зобов`язаний утриматись від певної дії (використовувати земельну ділянку не за цільовим призначенням), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням). Обов`язок орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням відповідно до умов договору оренди землі та вимог земельного законодавства повинен виконуватись ним безперервно, протягом усього строку дії договору оренди землі». 
У частинах 1 та 2 статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.
Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідна правова позиція була викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17. 
Вищевикладене свідчить про істотні порушення орендарем умов договору оренди, у зв`язку з чим договір оренди земель водного фонду № 124 від 27.01.2003 (зі змінами та доповненнями, внесеними на підставі угод від 26.01.2006 та від 10.02.2006) підлягає розірванню достроково, з поверненням земельної ділянки в розпорядження держави, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.
При цьому  господарським судом обґрунтовано відхилено посилання відповідача на те, що останнім було усунуто всі порушення, встановлені фахівцями Державної екологічної інспекції Придніпровського округу, про що свідчить акт обстеження земельних ділянок від 06.07.2021 в межах відпрацювання листа Синельниківської окружної прокуратури від 18.06.2021, з огляду на те, що такі не спростовують наявність встановлених допущених порушень приписів Закону та умов Договору.
При істотному порушенні умов договору оренди землі, а саме нецільовому використанню земельної ділянки, для дострокового його розірвання за рішенням суду достатньо встановлення самого факту такого істотного порушення, а подальше його усунення не позбавляє орендодавця права вимагати розірвання договору у зв`язку із невиконанням його умов.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України від 28.01.2019 у справі № 473/4413/17.
Щодо доводів апеляційної скарги про неістотність порушень умов договору оренди з боку відповідача, а також їх подальше усунення, слід зазначити наступне. 
Матеріали справи свідчать, що на підставі розпорядження голови Синельниківської районної державної адміністрації від 22.01.2003 №42-р «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель водного фонду (ставка) надану в оренду громадянці Мосієнко Тамарі Сергіївні для рибогосподарських потреб на території Гірківської сільської ради» між Синельниківською райдержадміністрацією та Мосієнко Т.С. 
27.01.2003 укладено договір № 124 оренди земель водного фонду. Відповідно до п. 1 зазначеного Договору в оренду передано землі водного фонду загальною площею 40,46 га, у т.ч. водне дзеркало – 32,7 га та прибережна смуга – 7,76 га.
Землі водного фонду передано в оренду з метою риборозведення (п.2.1 договору) на термін 5 років (п.2.2 договору). 
У подальшому, на підставі розпорядження голови Синельниківської районної державної адміністрації від 01.02.2006 № 64-р-06 до зазначеного договору внесено зміни та доповнення, у зв`язку з чим укладено додаткові угоди від 26.01.2006 та від 10.02.2006, якими, серед іншого, продовжено термін дії договору на 25 років. 
У пункті 3.1. договору узгоджено, що орендодавець, зокрема, має право вимагати від орендаря використання земель водного фонду у відповідності до мети, визначеної у договорі: забезпечення екологічної безпеки землекористування шляхом додержання вимог земельного, природоохоронного законодавства України, державних та місцевих стандартів, норм і правил щодо використання земель водного фонду.
Орендар, в свою чергу, відповідно до пункту 3.2. договору зобов`язаний, зокрема, використовувати орендовані землі водного фонду відповідно до мети, визначеної у пункті 2, дотримуючись при цьому вимог чинного земельного, водного кодексу і екологічного законодавства, державних та місцевих стандартів, норм і правил щодо використання земель водного фонду; облаштовувати місця масового відпочинку громадян, у тому числі малими архітектурними формами. В обов`язки орендаря також входить, зокрема, збереження глибини ставка не менше одного метра, створення нових та збереження існуючих лісонасаджень шириною не менше 9 метрів; наведення та підтримування належного санітарного стану на закріпленій території; встановлення навколо земель водного фонду межових знаків встановленої форми; визначення місць відпочинку громадян; визначення місць водопою худоби тощо. 
Відповідно до Розділу 4 договору зміна його умов можлива за взаємною згодою сторін, договір втрачає чинність у разі його припинення або розірвання. Підставою для розірвання договору є, зокрема, вимога однієї із сторін у випадку невиконання іншою стороною обов`язків, передбачених договором. 
Крім того, 26.01.2006 сторонами укладено угоду про зміну і доповнення до договору оренди земель водного фонду № 124 від 27.01.2003, якою, зокрема доповнено пункт 3.2. договору таким текстом: «постійно здійснювати роботи по знищенню бур`янів на орендованій земельній ділянці, а також недопущенню складування сміття та інших відходів, що приводять до погіршення стану земельної ділянки або впливає на екологічний стан навколишнього середовища». Також зазначено, орендар зобов`язаний укласти договір оренди водного об`єкту загальнодержавного значення.
Доповнено у розділі 4 пункт 3, що підставою для розірвання договору є: несплата орендної плати орендарем на протязі поточного року, або при наявності бур`янів на орендованій земельній ділянці, а також при складуванні сміття та інших відходів, що приводять до погіршення стану земельної ділянки та впливають на екологічний стан навколишнього середовища, орендодавець має право розірвати договір оренди в односторонньому порядку - достроково. 
При цьому з огляду на колективне звернення мешканців с. Гірки Синельниківського району від 02.02.2021 № КО-16/-21 Державною екологічною інспекцією Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) у період з 16.02.2021 по 01.03.2021 проведено перевірку дотримання Мосієнко Т.С. (у її присутності) вимог природоохоронного законодавства України щодо користування землями водного фонду (земельні ділянки з кадастровими номерами: 1224881300:01:400:9001, 1224881300:01:402:9001, 1224881300:01:403:9001, 1224881300:01:404:9001), за результатами якої складено відповідний акт.
В ході проведення перевірки обстежено водні об`єкти (землі водного фонду з кадастровими номерами: 1224881300:01:400:9001, 1224881300:01:402:9001, 1224881300:01:403:9001, 1224881300:01:404:9001) та гідротехнічні споруди, які знаходяться на території Гірківського Старостинського округу Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області та встановлено численні порушення з боку відповідача. 
Зокрема, при обстеженні встановлено, що межові знаки земельних ділянок водного фонду, наданих Мосієнко Т.С. в користування, відсутні. Проекти прибережних захисних смуг та водоохоронної зони не розроблено, межі прибережних захисних смуг та водоохоронних зон з метою забезпечення режиму обмеженої господарської діяльності на момент перевірки не встановлено, що є порушенням вимог ст.ст. 87, 88 Водного кодексу України, ст.ст. 58, 60, 61 Земельного кодексу України. У зв`язку зі складною конфігурацією земельних ділянок водного фонду та відсутності межових знаків земельних ділянок, достовірно встановити фактичну площу земель водного фонду, які використовує відповідач, можливо після проведення землевпорядних робіт. 
Договір водних об`єктів Мосієнко Т.С. не укладено, що є порушенням вимог ст.ст. 44, 51 Водного кодексу України, ст. 14 Закону України «Про аквакультуру». 
Також, в ході перевірки встановлено, що громадянкою Мосієнко Т.С. не сплачується орендна плата за користування орендованими водними об`єктами, розмір якої визначається в договорі оренди відповідно до «Методики визначення розміру плати за надані в оренду водні об`єкти», затвердженої наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 28.05.2013 № 236, що є порушенням вимог ст.ст. 44, 51 Водного кодексу України. 
Нездійснення плати за використання спірних водних об`єктів з боку Мосієнко Т.С. також підтверджується інформацією Регіонального Офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області від 20.10.2020 № 1971/03-20 та від 26.05.2021 №945/03-21, наданою на запити прокуратури. 
За візуальним оглядом ставків держінспекторами встановлено, що місця масового відпочинку громадян, в тому числі малими архітектурними формами, не облаштовані; межові знаки навколо земель водного фонду встановленої форми, відсутні; місця відпочинку громадян та місця водопою худоби - не визначено; ставки частково поросли очеретом по периметру водойм, водне дзеркало русла ставку № 1 (17,0004 га) на р. Нижня Терса в межах села Гірки поросло очеретом. Крім того, спуск води не погоджено з органами Держводагенства, договір оренди водного об`єкту не укладено, що свідчить про порушення ст.ст. 44, 51, 68, 87 Водного кодексу України, ст. 14 Закону України «Про аквакультуру», умов договору оренди земель водного фонду № 124 від 27.01.2003. 
Режим експлуатації водних об`єктів та експлуатації гідротехнічних споруд не розроблено та не узгоджено, що є порушенням ст. 51 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 39 Закону України «Про тваринний світ», ст.ст. 51, 76 Водного кодексу України, ст. 14 Закону України «Про аквакультуру».
В ході перевірки звітність № 1-риба «Звіт про добування водних біоресурсів» або будь-яка інша документація, що підтверджує обсяги добування водних біоресурсів, первинна облікова документація по вирощуванню аквакультури, що ведеться для заповнення звітної інформації щодо обсягів виробництва продукції аквакультури (акти зарибнення; документи про придбання риби; ветеринарне свідоцтво, тощо) на розгляд не надано, що є порушенням ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 8, 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Оцінка впливу на довкілля в результаті експлуатації водного об`єкту для потреб аквакультури з метою визначення способів здійснення аквакультури, що не допускають заподіяння шкоди навколишньому природному середовищу, зменшення запасів водних біоресурсів, їх кількісного та якісного складу у водних об`єктах (їх частинах), підприємством не проведена, висновок з оцінки впливу на довкілля відсутній, що є порушенням ст. 3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», ст. 5 Закону України «Про аквакультуру». При проведенні перевірки відповідачем на розгляд держінспекторам надано Акт від 29.08.2018 про виконання робіт з випуску водних живих ресурсів. Відповідно до акту ОСОБА_1 в присутності представника ПрАТ «Петриківський рибгосп» та представника сільської ради с. Гірки Рильської Н.В виконали роботи по випущення водних живих ресурсів в обсязі, а саме амур білий 960 кг та товстолобик 180 кг. Тобто встановлено, що ОСОБА_1 здійснює діяльність із вселення гідробіонтів (риби) у водний об`єкт з метою їх вирощування та забезпечення збільшення обсягів продукції аквакультури, проте нею не проведено науково-біологічного обґрунтування мети, умов та доцільності вселення об`єктів аквакультури, що є порушенням ст.ст. 5, 19 Закону України «Про аквакультуру», ст. 39 Закону України «Про тваринний світ». 
Під час проведення перевірки ОСОБА_1 не забезпечено надання інформації про спосіб добування (вилову) водних біоресурсів із середовища їх перебування, наявність плавзасобів, інформацію про відтворення водних біоресурсів, не надано інформації щодо влаштування місця тимчасового зберігання та реалізації риби, чим вчинено перешкоди для виконання обов`язків покладених на посадових осіб, які здійснюють державний контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища, що є порушеним ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 8, 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», ст. 23 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів». 
Під час обстеження земель водного фонду також встановлено, що ставки частково поросли очеретом по периметру водойм, водне дзеркало русла ставку № 1 поросло очеретом, на момент перевірки здійснювався скид поверхневої води зі ставка № 1 (площею 17,0004 га) в межах села Гірки. Скид поверхневої води з інших ставків не було зафіксовано. Дозвіл на спеціальне водокористування на скидання води зі ставків відсутній, що є порушенням вимог ст.ст. 25, 44, 48, 49 Водного кодексу України, ст. 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», умов договору оренди земель водного фонду № 124 від 27.01.2003 р. 
Дозвіл на спеціальне водокористування для рибогосподарських потреб (у тому числі для цілей аквакультури) відсутній, що є порушенням ст.ст. 44, 48, 51,68, 87 Водного кодексу України, ст. 17 Закону України «Про тваринний світ».
В ході перевірки встановлено, що статистична звітність за формою 2ТП-водгосп, податкова декларація рентної плати за спеціальне користування водними ресурсами для потреб рибництва не складаються, що є порушенням вимог ст.ст. 25, 30, 44, 48, 49 Водного кодексу України, ст.ст. 20-2, 24, 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища». 
Судом встановлено, що при перевірці ОСОБА_1 надано водогосподарські паспорти водних об`єктів, в яких відсутня інформація щодо наявності проекту будівництва та експлуатації водосховищ, наявності правил експлуатації та режиму роботи водних об`єктів, обсягів втрат воду, у тому числі втрати води на фільтрацію та випаровування. Таким чином, наявні водогосподарські паспорти, розроблені в 2001 році, не відповідають затвердженій формі паспорту відповідно до вимог чинного законодавства, перегляд та коригування даних паспорту не здійснювався, що є порушенням ст. 51 Водного кодексу України, ст. 14 Закону України «Про аквакультуру». 
Документи на право користування гідротехнічними спорудами та проектна документація з матеріалами ОВНС, погоджена згідно вимог чинного законодавства, щодо облаштування та експлуатації гідротехнічних споруд з урахуванням вимог охорони тваринного світу, відсутні, режим експлуатації ставків не розроблено та не узгоджено, що є порушенням ст. 51 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 3, 17 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», ст. 39 Закону України «Про тваринний світ», ст. 51 Водного кодексу України, ст. 14 Закону України «Про аквакультуру». 
В ході проведення перевірки встановлено, що в результаті експлуатації ставків та здійснення господарської діяльності по вилову риби утворюються відходи. ОСОБА_1 не надано інформацію щодо засобів вилову риби, наявності плавзасобів, не надано інформацію щодо влаштування місць тимчасового зберігання та реалізації риби. Інформація щодо кількості та видів відходів, які утворились протягом 2017-2020 років, а також щодо подальшого поводження з ними в ході перевірки не надана, облік відходів не ведеться. Договори щодо передачі відходів, які утворюються при здійсненні господарської діяльності підприємства, для подальшого видалення чи утилізації зі спеціалізованими організаціями та підтверджуючі документи щодо своєчасної передачі відходів в повному обсязі (акти виконаних робіт) в ході проведення перевірки не надані. Вищезазначене є порушенням вимог ст.ст. 15, 32, 33 Закону України «Про відходи», ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 8, 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». 
Під час виїзду 16.02.2021 відібрана проба поверхневих вод на скиді із ставка № 1 (17,0004 га) на р. Нижня Терса в межах села Гірки, Синельниківський район, Дніпропетровська область (Акт відбору проб води № 1-21-3 від 16.02.2021). За результатами інструментального контролю встановлено перевищення нормативів ГДК для водойм господарсько-побутового призначення по вмісту сухого залишку, хлоридів, сульфатів. Результати інструментально-лабораторного контролю у відібраних пробах води наведені у Протоколі вимірювань показників складу та властивостей води № 1 від 24.02.2021. 
Приписом Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) № 31/25-4.2-7/21 від 09.03.2021 зобов`язано ОСОБА_1 усунути виявлені порушення. Вказаний припис № 31/25-4.2-7/21 від 09.03.2021 в судовому порядку не визнано протиправним та не скасовано, у зв`язку з чим останній є чинним та обов`язковим до виконання. 
Поміж іншого, судом приймається до уваги, що умови щодо розміру орендної плати за водний об`єкт, розташований на земельній ділянці наданій ОСОБА_1 в орендне користування до цього часу не визначені, паспорти водного об`єкту не розроблені, наявні водогосподарські паспорти 2001 року не відповідають вимогам чинного законодавства і не можуть вважатися належними паспортами водного об`єкту, як наслідок, не виконується обов`язок щодо плати за водний об`єкт, передбачений ст. 25 Закону України «Про оренду землі», що підтверджується листами Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області від 20.10.2020 № 1971/03-20 та від 26.05.2021 №945/03-21, і Славгородська селищна рада не може отримати те, на що розраховувала.
Таким чином, усі зазначені порушення чинного водного, земельного та екологічного законодавства одночасно і порушеннями умов спірного договору, за своїм змістом та сукупністю є істотними, що є підставою для розірвання договору оренди земель водного фонду № 124 від 27.01.2003 та повернення земельних ділянок з кадастровими номерами 1224881300:01:400:9001 площею 17,1004 га, 1224881300:01:402:9001 площею 11,6 га, 1224881300:01:403:9001 площею 2,7 га, 1224881300:01:404:9001 площею 1,3 га шляхом підписання акту приймання-передачі від відповідача на користь Славгородської селищної ради. 
Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.
З огляду на усе вищевказане, колегія суддів відхиляє аргументи апелянта як необґрунтовані та такі, що не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку. 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і обставини, надав їх належну правову оцінку.
Порушень або неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують мотивів та висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2024.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі положень ст. 129 ГПК України покладаються на її заявника.
Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд    

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2024 у справі № 904/19/22 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2024 у справі №904/19/22 залишити без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на  ОСОБА_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови підписано 22.05.2025

Головуючий суддя                                                                      В.Ф. Мороз

Суддя                                                                                           Т.А. Верхогляд 

Суддя                                                                                           А.Є. Чередко