Дата документу 28.04.2025 Справа № 335/8627/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №335/8627/24                                Головуючий у 1 інстанції Геєць Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/692/25 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
28 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Кухаря С.В.,
Трофимової Д.А.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «БЦ-4»  про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И ЛА:
У липні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «БЦ-4» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивованотим, що  ОСОБА_1 є власником автомобіля ТОYОТА RАV4, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 04.06.2021 року, виданим ТСЦ 2345.
05.02.2024 року позивач припаркував свій автомобіль у дворі будинку АДРЕСА_1 . Згодом, о 13 год. 20 хв. вийшов з цього ж будинку до свого автомобіля та виявив розбите лобове скло, а під склом знаходилася плитка фасадного кахелю. Аналогічним кахелем обкладений зовнішній фасад будинку № 4. Відповідно відбулось відокремлення та падіння на автомобіль позивача кахелю з фасадної частини будинку, внаслідок чого автомобіль зазнав механічних пошкоджень, а саме розбите вітрове скло автомобіля.
Відразу ж позивач звернувся до відділу поліції №1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, співробітники якого на місці події склали документи, відібрали у позивача відповідні пояснення. Проте, за результатами проведеної перевірки працівниками Запорізького РУП прийнято рішення про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення та надано позивачу відповідну відповідь.
З метою встановлення розміру збитків, нанесених автомобілю ТОYОТА RАV4, д.н.з. НОМЕР_1 , позивач звернувся до оцінювача.
Згідно Звіту № 21-02-24 про оцінку розміру матеріального збитку, завданого власнику КТЗ від 13.03.2024 року, складеного оцінювачем СОД-«Шелудченко» ОСОБА_2 , вартість відновлювального ремонту автомобіля ТОYОТА RАV4 складає 41036,03 грн.
Згідно Акту виконаних робіт та наданих послуг від 21.02.2024 року вартість послуг проведення незалежної оцінки та складання Звіту № 26/15 про незалежну оцінку КТЗ від 21.02.2024        року склала 3500,00 грн.
14.03.2024 року позивач, за свій власний рахунок, здійснив відновлювальний ремонт належного йому автомобіля ТОYОТА RАV4, д.н.з. НОМЕР_1 , вартість якого, згідно акта здавання-приймання № СП-№000000023 від 14.03.2024 року, склала 8900,00 грн.
В подальшому позивач двічі письмово звертався до ОСББ «БЦ-4» за відшкодуванням завданої шкоди, однак отримав відмови, які відповідач аргументував недоведеністю заподіяної шкоди з вини ОСББ та відсутністю переконливих доказів, які б підтверджували даний факт.
Разом з тим, позивач вважає таку позицію відповідача протиправною, а відмову безпідставною, оскільки рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.06.2016 року за № 506/19 відповідачу передано в управління будинок АДРЕСА_1 . Разом з цим, згідно Статуту ОСББ «БЦ-4» до компетенції ОСББ належать питання реконструкції та ремонту будинку.
Як відомо позивачу, в грудні 2023 року мешканці будинку АДРЕСА_1 вже зверталися до голови правління ОСББ про аварійний стан фасаду будинку та зовнішньої його стіни, наслідками якого стали неодноразові падіння масивних твердих матеріалів (шматки цегли, частини старої штукатурки та шпаклівки) в місцях пересування мешканців будинку та руху автомобілів. Вже на момент цього звернення, був випадок пошкодження автомобіля одного із співвласників ОСББ. На це звернення, за кілька днів до пошкодження автомобіля позивача, 03.02.2024 року головою правління ОСББ надана відповідь мешканцям будинку АДРЕСА_1 зі змісту якої вбачається, що він спростовує свою причетність до даної проблеми, та зазначив, що не є тією особою, до якої має бути надіслане дане звернення, що прямо суперечить абз. 5 п. 16 Статуту ОСББ «БЦ-4».
Окрім того, позивач вказує, що неправомірними діями відповідача позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях, які він зазнав внаслідок ушкодження свого автомобіля. Заподіяну моральну шкоду оцінює в 5000,00 грн.
Просив стягнути з ОСББ «БЦ-4» на вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля ТОYОТА RАV4, д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 9800 грн.; моральну шкоду у розмірі 5000 грн.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.; витрати на проведення оцінки розміру матеріального збитку, завданого КТЗ, послуги оцінювача у розмірі 3500 грн.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2025 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про спростування відповідачем наявності в його діях протиправності та вини у завданні шкоди майну позивача; зазначає, що суд першої інстанції здійснив неповне дослідження доказів, наявних в матеріалах справи.
12 березня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
25 березня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.
За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. 
Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що між настанням таких наслідків як пошкодження автомобіля позивача та діями відповідача відсутній причинно-наслідковий зв`язок.
Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 є власником транспортного засобу ТОYОТА RАV4, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 04.06.2021 року, виданим ТСЦ 2345 (а.с. 12).
Відповідно до листа Департаменту правового забезпечення Запорізької міської ради від 25.03.2024 року згідно з рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 26.08.2016 року № 506/19 «Про вилучення з господарського віддання та передачу в управління ОСББ «БЦ-4» житлового будинку АДРЕСА_1 » зазначений житловий будинок знаходиться в управлінні ОСББ «БЦ-4» (а.с. 34-40).
Відповідно до копій матеріалів ЄО № 2956 від 05.02.2024 року, які надані позивачем до позовної заяви, а саме рапорту від 05.02.2024 про повідомлення, яке надійшло до відділу поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, встановлено, що ОСОБА_4 звернулась до поліції 05.02.2024 року о 13-25 та повідомила, що 05.02.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 приблизно о 13-00 год. на лобове скло авто, яке стояло на парковці біля будинку впала цегла з даху будинку. За результатами відпрацювання, відповідно до рапорту Управління патрульної поліції в Запорізькій області упп поліцейської Єрмолової А.О. від 05.02.2024 року о 14-15 встановлено: прибувши на місце виклику до них звернулась заявниця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає АДРЕСА_2 , яка пояснила, що будинок в якому вона мешкає перебуває в аварійному стані, а саме зі стін постійно зривається цегла. На місці події також було виявлено припарковане тз ТОYОТА RАV4, д.н.з. НОМЕР_1 в якому було пошкоджено лобове скло від удару цегли. Власник вищезазначеного тз ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає АДРЕСА_2 , та заявниця з даного приводу виявили бажання написати відповідну заяву. На місце події було викликано СОГ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області для подальшого розбирання (а.с. 14). 
Також позивачем подано протокол про прийняття заяви від 05.02.2024, зі змісту якого вбачається що позивач заявив, що на його автомобіль, припаркований біля будинку, впала плитка, до поліції звернувся для фіксації вказаного факту для подальшого звернення до суду. Копія опитування позивача від 05.05.2024 аналогічного змісту (а.с. 14-16).
Доповідна записка від 05.02.2024 року та рапорт ДОП СП відділу поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, капітана поліції Олександра Мельниченка, містять виклад фактичних обставин аналогічний поясненням ОСОБА_1 , а також інформацію про відсутність складу кримінального правопорушення (а.с. 13, 19).
Із відповіді відділу поліції №1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області для позивача  ОСОБА_1 від 06.02.2024 слідує, що у ході відпрацювання матеріалу співробітниками ВП № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області встановлено, що ознак кримінального правопорушення не виявлено (а.с. 20).

На підтвердження розміру спричиненої шкоди позивачем надано копію Звіту № 21-02-24 про оцінку розміру матеріального збитку, завданого власнику КТЗ від 13.03.2024 року, складеного оцінювачем СОД СПД «Шелудченко О.О.», відповідно до якого вартість матеріального збитку завданого власнику ктз внаслідок його пошкодження з урахуванням ПДВ на замінні складові автомобіля ТОYОТА RАV4 складає 41036,03 грн. (а.с. 22).
Згідно Акту виконаних робіт та наданих послуг від 21.02.2024 року вартість послуг проведення незалежної оцінки та складання Звіту № 26/15 про незалежну оцінку КТЗ від 21.02.2024року склала 3500,00 грн. (а.с. 23).
14.03.2024 року позивач здійснив відновлювальний ремонт належного йому автомобіля ТОYОТА RАV4, д.н.з. НОМЕР_1 , вартість якого, згідно акта здавання-приймання № СП- №000000023 від 14.03.2024 року, склала 8900,00 грн. (а.с. 24).
10.04.2024 року та 05.05.2024 року ОСОБА_1 письмово звертався до голови правління ОСББ «БЦ-4» з вимогою відшкодувати витрати на ремонт автомобіля в розмірі 8900 грн. (а.с. 25, 27).
22.04.2024 року та 20.05.2024 року головою правління ОСББ «БЦ-4» надано відповіді на претензії ОСОБА_1 , які аргументовані недоведеністю заподіяної шкоди з вини ОСББ та відсутністю переконливих доказів, які б підтверджували даний факт (а.с. 26, 28).
Позивачем до позовної заяви додано копію заяви мешканців 10-го під`їзду будинку АДРЕСА_1 (без дати) до голови ОСББ «БЦ-4», в якій звертають увагу голови на аварійний стан штукатурки зовнішньої стіни та аварійний стан фасаду покрівлі 10-го під`їзду будинку (а.с. 29, 33).
На це звернення, 03.02.2024 року головою правління ОСББ надана відповідь мешканцям будинку АДРЕСА_1 , зокрема, у відповіді голови правління від 03.02.2024 року було роз`яснено, що із такою заявою (пропозицією) необхідно звернутися до правління, як до виконавчого органу, який наділений повноваженнями на прийняття відповідних рішень та реагування на них (а.с. 31).
З наданих до відзиву відповідача письмових доказів, слідує, що 01.02.2023 року було складено акт комісійного обстеження об`єктів, пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації, який підтверджує факт огляду будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний акт містить інформацію про те, що під час візуального огляду фасаду пошкоджень не було виявлено (а.с. 78-80) .
З 01.02.2023 року на адресу відповідача скарг чи заяв про наявність пошкоджень фасаду із торцевої (бічної) сторони не надходило.
22.02.2024 року, відповідачем було укладено договір № 22/02/2024 із ФОП ОСОБА_5 на виконання робіт з огляду та часткового ремонту фасаду (а.с. 82-84).
Відповідно до п.1.1. вказаного договору, замовник доручає Виконавцю, а Виконавець бере на себе зобов`язання власними силами та технічними засобами з власних матеріалів виконати роботи по проведенню огляду, а при потребі частковому ремонту фасаду торцевої частини будинку 10-го під`їзду і між 6-7 під`їздами, на об`єкті замовника за адресою Бульвар Центральний буд. 4.
За результатами виконання робіт сторонами було складено акт огляду фасаду будівлі за адресою АДРЕСА_1 наступного змісту: «В ході огляду свіжих слідів відпадання облицювання фасаду з бічної сторони під`їду № 10 виявлено не було. Під час огляду облицювання було виявлено незначне відшарування облицювання, яке із використанням спеціальних інструментів було вилучено. Вилучені 2 плитки облицювання передані Голові правління ОСББ «БЦ-4». За результатами огляду встановлено, що фасад перебуває в задовільному стані. Рекомендовано провести ремонт парапету, а саме встановлення оцинкованого козирка, щоб запобігти руйнуванню цегляної кладки, та затікання осадків під м`яку покрівлю по периметру 10 під`їзду» (а.с. 85). 
Отже в ході обстеження не було підтверджено факт того, що відбулось відпадання плитки, що стало причиною пошкодження автомобіля позивача.
З листа Комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» департаменту муніципального управління Запорізької міської ради від 21.10.2024 року, та наданої копії схеми організації дорожнього руху біля в`їзду до прилеглої території з вул. Л.Жаботинського – «кишеня» біля будинку за адресою: бул. Центральний, 4 м. Запоріжжя, яка вказана на зображені, не є місцем паркування, дорожній знак не актуальний. Інформацією, чи є це місце для завантаження-розвантаження транспортних засобів – підприємство не володіє (а.с. 144-147).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. 
Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
У пункті 3.4 вказаного Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України, охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. 
Одним з проявів верховенства права, - підкреслюється у підпункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, - є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються.
З огляду на приписи та правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.
Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).
У справі "Беллет проти Франції" ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії").
ЄСПЛ зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (§ 22, рішення ЄСПЛ у справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).
Згідно зі сталою практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на доступ до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.
ЄСПЛ розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства.
Згідно з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушенного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).  Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, визначених ст.1166,1167 ЦК України, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2020 року у справі № 925/1478/16).
Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Правові висновки щодо застосування норм права, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 03 грудня 2014 року N 6-183цс14 зводяться до такого: законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. 
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. 
Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Відповідачем на спростування наявності у діях вини надано акт комісійного обстеження об`єктів, пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації від 01.02.2023 року, який підтверджує факт огляду будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний акт містить інформацію про те, що під час візуального огляду фасаду пошкоджень не було виявлено (а.с. 78-80).
22.02.2024 року, відповідачем було укладено договір № 22/02/2024 із ФОП ОСОБА_5 на виконання робіт з огляду та часткового ремонту фасаду (а.с. 82-84).
За результатами виконання робіт сторонами було складено акт огляду фасаду будівлі за адресою АДРЕСА_1 наступного змісту: «В ході огляду свіжих слідів відпадання облицювання фасаду з бічної сторони під`їду АДРЕСА_3 виявлено не було. Під час огляду облицювання було виявлено незначне відшарування облицювання, яке із використанням спеціальних інструментів було вилучено. 
Вилучені 2 плитки облицювання передані Голові правління ОСББ «БЦ-4». За результатами огляду встановлено, що фасад перебуває в задовільному стані. Рекомендовано провести ремонт парапету, а саме встановлення оцинкованого козирка, щоб запобігти руйнуванню цегляної кладки, та затікання осадків під м`яку покрівлю по периметру 10 під`їзду» (а.с. 85) . Отже в ході обстеження не було підтверджено факт того, що відбулось відпадання плитки. З 01.02.2023 року на адресу відповідача скарг чи заяв про наявність пошкоджень фасаду із торцевої (бічної) сторони не надходило.
Таким чином, матеріали справи не містять доказів, що в період з 01.02.2023 року до 05.02.2024 року фасад будинку за адресою АДРЕСА_1 зазнавав пошкоджень із торцевої (бічної) сторонни чи фіксувалось відпадіння плитки.
Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги щодо необхідності урахування погодних умов, притаманним нашому регіону (частому дощу та сильним поривам вітру), оскільки зазначене зводиться до припущень з боку позивача щодо стану фасаду будинку, що суперечить вимогам ч. 6 ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Припущеннями також є твердження апеляційної скарги щодо можливого падіння цегли разом із керамічною плиткою, оскільки матеріали справи не містять жодного підтвердження зазначеного.
Твердження апеляційної скарги, що вилучення 2 плиток облицювання під час огляду фасаду будівлі за адресою АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_5 на підставі укладено 22.02.2024 року договору № 22/02/2024 на виконання робіт з огляду та часткового ремонту фасаду є доказом обґрунтованості позову, колегія суддів вважає безпідставними.
Інші доводи апеляційної скарги є тотожними доводам позовної заяви та не потребують додаткового аналізу.
Колегія суддів, оцінивши зібрані у справі докази, як в цілому, так і окремо, вважає що матеріали справи не містять доказів наявності в діях відповідачів протиправності та вини, що виключає можливість їх притягнення до відповідальності. 
Частинами першою, другою, третьою, четвертою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно з ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Оскільки колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях відповідача протиправності, вини то позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди також не підлягають задоволенню. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують зазначене, зводяться до самостійного тлумачення норм чинного законодавства та незгоди скаржника з рішенням суду першої інстанції по суті спірних правовідносин.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях с удів та інших органів з 
вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2025 року – без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 28 квітня 2025 року.

Головуючий

Судді: