ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/862/25 Справа № 233/6265/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Левчук О.О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року                                                        м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                     Корчистої О.І.
суддів:                            Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
за участю секретаря          Черняєвої С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №233/6265/16-ц за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Приморського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцерової Людмили Леонідівни, боржник приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталія Євгеніївна, стягувач Державна судова адміністрація України,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2024 року,

встановив:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Приморського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцерової Л.Л., боржник приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є., стягувач Державна судова адміністрація України, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Офіцерової Л.Л. щодо не надіслання до банківських установ платіжної інструкції на списання коштів заборгованості у виконавчому провадженні № 74111897 у строк, передбачений ч. 3 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язати головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Офіцерову Л.Л. закінчити виконавче провадження № 74111897 у зв`язку з фактичним виконанням.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2024 року у відкритті провадження у справі відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, просить ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства є незаконним, перешкоджає доступу до правосуддя та не відповідає висновкам, зробленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15. 
Відповідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги за наступних підстав.
Відповідно ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що скарга ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Приморського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцерової Л.Л., боржник - приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є., стягувач - Державна судова адміністрація України не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції. 
В обґрунтування доводів скарги на дії головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Матвійчук Н.Є. зазначила, що постановою Верховного Суду від 27.11.2023 року у справі №233/6265/16-ц стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни на користь держави судовий збір за подання касаційної скарги на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 травня 2023 року збір 429,44 грн. 
На підставі зазначеної постанови Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області 13.12.2023 року видано виконавчий лист у справі №233/6265/16-ц. 
09.02.2024 року головним державним виконавцем Приморського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцеровою Л.Л. відкрито виконавче провадження №74111897. 
09.02.2024 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. 
Більш ніж сім місяців державним виконавцем платіжні інструкції на списання суми заборгованості до банків не направлені та кошти з рахунків не списані, та виконавче провадження станом на 03.10.2024 року не закінчено у зв`язку з фактичним виконанням.
17.09.2024 року ОСОБА_1 самостійно сплачено суму стягнутого судового збору за постановою Верховного Суду від 27.11.2023 року у справі №233/6265/16-ц. 
Посилається, що бездіяльність державного виконавця є тривалою у часі. Платіжні інструкції на списання коштів з арештованих коштів на рахунках боржника не були направлені у строк, передбачений ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», відповіді на заяву від 17.09.2024 року державним виконавцем не надано. 
У зв`язку з викладеним просила визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Офіцерової Л.Л. щодо не надіслання до банківських установ платіжної інструкції на списання коштів заборгованості у виконавчому провадженні № 74111897 у строк, передбачений ч. 3 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язати головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Офіцерову Л.Л. закінчити виконавче провадження № 74111897 у зв`язку з фактичним виконанням .
Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є чинний Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII. (далі Закон № 1404-VIII)
Відповідно ч. 1, 2 ст. 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (ч. 1 ст. 14 Закону № 1404-VIII).
Права та обов`язки виконавця передбачені у статті 18 Закону № 1404-VIII.
Відповідно статей 1-3 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII) примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців. Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.
Частиною 1 статті 4 Закону № 1403-VIII передбачено, що діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.
Систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (ч. 1 ст. 6 Закону № 1403-VIII).
Згідно ст. 7 Закону № 1403-VIII державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.
Відповідно вимог ч. 1 ст. 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, насамперед цивільних, господарських та адміністративних, між собою. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
Відповідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (ч. 1 ст. 451 ЦПК України).
Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням, яке вчиняється відповідним ВДВС, передбачені нормами ЦПК України.
За таких обставин колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що скарга ОСОБА_1 на дії на дії головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Приморського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцерової Л.Л. не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
У пункті 1 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Частиною 1 статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Зазначена норма є загальною і стосується усіх випадків оскарження рішень, дій чи бездіяльність ВДВС, крім тих, що передбачені прямо в окремому законі.
Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.
Оскільки порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, вчинених на виконання судових рішень, постановлених у порядку цивільного судочинства, передбачено у ЦПК України, у таких випадках виключається адміністративна юрисдикція.
Питання юрисдикційності справ за скаргами на дії державного виконавця вже було розглянуто Великою Палатою Верховного Суду, і з цього приводу зроблено висновок про те, що вказані справи мають розглядатися у порядку того судочинства, в якому ухвалені судові рішення, на виконання яких видано виконавчі документи, що підлягають примусовому виконанню. У порядку адміністративного судочинства розглядаються скарги на дії, бездіяльність та рішення державного виконавця у виконавчому провадженні, у якому, окрім виконавчих листів, виданих на виконання рішень, ухвалених за правилами цивільного судочинства, об`єднані рішення інших органів чи примусово виконуються судові рішення, ухвалені за правилами різних процесуальних законів. Зокрема, такі висновки містяться в постановах від 14 березня 2018 року в справі № 14-19цс18, від 20 червня 2018 року в справі № 14-207цс18, від 12 вересня 2018 року в справі № 11-675апп18.
Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права міститься також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 657/233/14-ц.
Отже, суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі з тих підстав, що справа не належить до юрисдикції цивільного суду.
Відповідно ч.4 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
  З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції постановлено ухвалу з порушенням норм процесуального права, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, ухвала Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2024 року підлягає скасуванню, справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення складено 30 квітня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста