ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 квітня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/9708/24	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Дурасової Ю.В., Олефіренко Н.А.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження  апеляційні скарги  Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.12.2024 в адміністративній справі №280/9708/24 (суддя Бойченко Ю.П.) за позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області   третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  про  визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 
                                                  в с т а н о в и В:
У жовтні 2024 року до Запорізького окружного адміністративного суду через систему “Електронний суд” надійшла позовна заява ОСОБА_1  до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області , в якій позивач просив суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 02.08.2024 № 083950022479 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до його страхового стажу період навчання з 01.09.1961 по 30.06.1965 та періоди роботи з 25.04.1969 по 09.10.1976, з 22.04.1977 по 15.01.1994, у зв`язку з чим призначити ОСОБА_1  пенсію за віком з 26.07.2024.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.12.2024 адміністративний позов задоволено часткво.  
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 02.08.2024 № 083950022479 про відмову у призначенні пенсії.
           Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області  зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди з 01.09.1961 по 30.06.1965, з 25.04.1969 по 09.10.1976 та призначити пенсію за віком з 26.07.2024.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області   області  та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги в якій   ОСОБА_1 просив суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовну вимогу про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 22.04.1977 по 15.01.1994 р.   
Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області  просили скасувати рішення  суду в повному обсязі та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
           Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що оскільки на момент працевлаштування у колгосп «Червоний Жовтень» у 1977 році позивач вже мав трудову книжку раніше встановленого зразка, вона не підлягала обміну на нову, тому посилання суду на необхідність підтвердження стажу роботи трудовою книжкою колгоспника безпідставні.
          Апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області обгрунтовано тим, що підтверджений належними документами, страховий стаж позивача становить 05 років 11 місяців 27днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано: 
- період навчання з 01.09.1961 по 30.06.1965 згідно диплому НОМЕР_1 від 30.06.1965, оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації, а згідно трудової книжки від 15.07.1961 заявник рахується слухачем;
- період роботи з 25.04.1969 по 09.10.1976 згідно довідки трудової книжки від 15.07.1961, оскільки виправлення в даті звільнення і наказі на звільнення з роботи;
- період роботи з 22.04.1977 по 01.01.1994 згідно архівної довідки від 22.06.2007 №168 та трудової книжки від 15.07.1961, оскільки відсутні записи щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.
Інші документи, передбачені статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пунктом 3 Порядку № 637, відсутні.
Індивідуальні відомості про застраховану особу (Позивача) відсутні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини по справі, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення  з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції  та матеріалами справи підтверджено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою від 26.07.2024 за призначенням/перерахунком пенсії за віком. Заяву, за принципом екстериторіальності, розподілено для розгляду Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 02.08.2024 № 083950022479 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. В обґрунтування рішення зазначено про те, що страховий стаж позивача становить 05 р. 11 міс. 27 дн. при необхідному стажі 15 років. При цьому, до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1961 по 30.06.1965 згідно диплому НОМЕР_1 від 30.06.1965, оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації, а згідно трудової книжки від 15.07.1961 заявник рахується слухачем; період роботи з 25.04.1969 по 09.10.1976 згідно трудової книжки від 15.07.1961, оскільки є виправлення в даті звільнення і наказі на звільнення з роботи; період роботи з 22.04.1977 по 01.01.1994 згідно архівної довідки від 22.06.2007 № 168 та трудової книжки від 15.07.1961, оскільки відсутні записи щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.
Суд апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення доходить наступних висновків.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються  Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991  та  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003  (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої  статті 8 Закону №1058-IV  право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у  статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частина третя  статті 4 Закону № 1058-IV  визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Частиною першою  статті 9 Закону № 1058-IV  передбачено, що відповідно до цього  Закону  в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною першою  статті 26 Закону №1058-IV  визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Відповідно до частини другої  статті 26 Закону №1058-IV  у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.
Відповідно до частини першої  статті 24 Закону № 1058-IV  страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом частини другої  статті 24 Закону № 1058-IV  страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього  Закону  за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої  статті 24 Закону № 1058-IV).
Відповідно до  статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII  (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
За приписами  статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі  статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637  (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.
Як вбачається з матеріалів справи,  відповідно до трудової  книжки позивача у ній, серед іншого, містяться такі записи:
01.09.1961 – зарахований слухачем Вищої партійної школи при ЦК КП України;
30.07.1965 – закінчив Вищу партійну школу при ЦК КП України та направлений у розпорядження Запорізького обкому КП України;
25.04.1969 – прийнятий на роботу в Запорізький райком КП України на посаду інструктора;
09.10.1976 – звільнений із займаної посади;
22.04.1977 – прийнятий в члени колгоспу заступником голови із сільського господарства;
03.08.1992 – переведений помічником генерального директора із загальних питань;
15.01.1994 – звільнений за власним бажанням.
Суд апеляційної інстанції критично ставиться до означених тверджень Головного управління Житомерській області , які стали підставою для незарахування означених періодів трудової діяльності позивача та відмови у призначенні пенсії за віком, оскільки обов`язок щодо заповнення трудових книжок покладено саме на роботодавця.
Таким чином, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що   рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 02.08.2024 № 083950022479 є протиправним та підлягає скасуванню, а періоди з 01.09.1961 по 30.06.1965, з 25.04.1969 по 09.10.1976 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.
Щодо  періоду з 22.04.1977 по 15.01.1994 (період членства в колгоспі “Червоний Жовтень”) суд зазначити наступне.
Згідно п.2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 «Про трудові книжки колгоспників» трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.
Відповідно до пунктів 5, 6 Постанови №310 до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Відтак, особи, що працювали як члени колгоспів, мали свій окремий вид трудової книжки - трудову книжку колгоспника.
Також, суд враховує встановлений зразок трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Отже, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що  позивачем трудової книжки колгоспника до суду не надано, а трудова книжка від 15.07.1961 не містить записів про трудову участь позивача у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі). Не містить таких даних і надана позивачем архівна довідка від 22.06.2007 № 168.
Таким чином суд першої інстнції обгрунтовано дійшов висновку, що  відповідачем правомірно не зараховано до страхового стажу позивача період з 22.04.1977 по 15.01.1994. (період членства в колгоспі “Червоний Жовтень”)
Згідно із  ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст.  241-245,  250,  315,  316,  321,  322,  327,  329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
п о с т а н о в и в:
                    Апеляційні  скарги  Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
                    Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.12.2024 - залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко