УХВАЛА
03 квітня 2025 року 
м. Київ
справа № 372/1128/24
провадження № 61-3608ск25
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Давиденко Олександри Сергіївни, на постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року в справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа - Фастівський об`єднаний відділ державної міграційної служби Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Київ та Київській області,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа - Фастівський об`єднаний відділ державної міграційної служби Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Київ та Київській області.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 04 червня 2024 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа Фастівський об`єднаний відділ державної міграційної служби Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Київ та Київській області відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 червня 2024 року залишено без задоволення. 
19 березня 2025 року  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Давиденко О. С., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень 26 грудня 2024 року забезпечено надання загального доступу до повного тексту постанови Київського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року.
ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Давиденко О. С., у тексті касаційної скарги зазначила, що вперше звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року у цій справі в межах строку на касаційне оскарження, яку ухвалою суду касаційної інстанції від 30 січня 2025 року повернуто та отримано представником заявника 04 березня 2025 року. На підтвердження зазначеного надає копію супровідного листа Верховного Суду від 25 лютого 2025 року вих. № 4687/0/222?25.
Разом з цим, питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень заявницею не порушено.
Частиною третьою статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, встановлених процесуальним законом, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести відповідні підстави для поновлення строку.
З урахуванням наведеного, заявниці необхідно порушити клопотання про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень.
Крім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
При поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник має заначити відомості про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування конкретної норми права у подібних правовідносинах.
Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень, та чітко визначити підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на відповідні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані при розгляді справи. 
У касаційній скарзі заявниця узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, проте не зазначає конкретні підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження. Також заявниця зазначає постанови Верховного Суду від 05 квітня 523/14707/19, від 27 липня 2021 року у справі № 357/4897/20, в яких суд касаційної інстанції сформулював певні правові висновки, однак не конкретизує, які саме висновки Верховного Суду не застосували чи неправильно застосували суди попередніх інстанцій.
Визначення підстав касаційного оскарження, встановлених процесуальним законом, має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України заявниці необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, та копії скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Крім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, оскільки не відповідає вимогам, визначеним пунктами 4 і 6 частини другою статті 392 ЦПК України, у яких зазначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено рішення (ухвала), що оскаржується, клопотання особи, яка подає скаргу.
За приписами статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; 6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в     пунктах 1-6 частини першої цієї статті.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність судових рішень у межах доводів та вимог касаційної скарги.
У прохальній частині касаційної скарги  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Давиденко О. С., просить скасуватипостанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року.
Відповідно до змісту касаційної скарги заявниця не погоджується із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, однак вимог щодо скасування рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 червня 2024 року, яке постановою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року залишено без змін, касаційна скарга не містить.
Зважаючи на викладене вище, заявниці слід уточнити вимоги касаційної скарги (з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції, передбачених статтею 409 ЦПК України) та надіслати належним чином оформлену уточнену касаційну скаргу на адресу Верховного Суду з доданими до неї матеріалами.
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. Не усунення недоліків касаційної скарги є підставою для її повернення.
Враховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявниці строк для усунення її недоліків.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Давиденко Олександри Сергіївни, на постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 18 квітня 2025 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                         Є. В. Синельников