ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2025 року          м.Дніпро         Справа №  904/2347/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя    Чус О.В. (доповідач),    
судді    Кощеєв І.М.,       Дармін М.О.
секретар судового засідання Солодова І.М.
Представники сторін:
від позивача: Люта О.В. (поза межами суду, з використанням власних технічних засобів) - самопредставництво
від відповідача: не з`явився 
розглянувши у відкритому судовому засіданні    апеляційну скаргу    Товариства з обмеженою відповідальністю “Кривбастехмаш” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2024 (повний текст рішення складено 23.08.2024, суддя Васильєв О.Ю.) у справі № 904/2347/24
за позовом Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Кривбастехмаш”, м. Кривий Ріг
про стягнення 316 801,13 грн.,

ВСТАНОВИВ:
          В травні 2024 Криворізька міська рада (позивач) звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ «Кривбастехмаш» (відповідач) про стягнення 316 801,13грн. безпідставно збережених коштів за без договірне користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1211000000:06:175:0011 по вул. Бикова, 23 у м. Кривому Розі за період з 01.01.23р. по 31.12.23р.
          Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2024, у даній справі, позовні вимоги задоволено.
          Стягнуто з відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю “Кривбастехмаш” (50036, м. Кривий Ріг, вул. Бикова, буд. 23; код ЄДРПОУ 30498641) на користь позивача - Криворізької міської ради (50101, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, буд. 1; код ЄДРПОУ 33874388): 316 801,13 грн. – безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою та 4 752,02 грн. - витрат по сплаті судового збору. 
          Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю “Кривбастехмаш”, в якій просить: поновити ТОВ “Кривбастехмаш” процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2024 у справі №904/2347/24 пропущений з поважних причин; прийняти до провадження апеляційну скаргу ТОВ “Кривбастехмаш” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2024 у справі №904/2347/24; скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2024 у справі №904/2347/24 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі; судові витрати по справі віднести на позивача.
          Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та вказує на те, що позивачем помилково обрано спосіб захисту у вигляді вимоги про стягнення з відповідача «безпідставно збережених коштів» на підставі 1212 ЦК України, а не орендної плати на підставі договору оренди земельної ділянки №2014301 від 28.08.14р. Окрім того, відповідач клопотав про об`єднання справи №904/2347/24 в одне провадження зі справою №904/1653/24 та їх подальший розгляд в порядку загального позовного провадження.
Зокрема зазначає про те, що відкриваючи провадження у справі 04.06.2024 суд першої інстанції в своїй ухвалі від цієї дати встановив, що справа підлягає розгляду в спрощеному провадженні без виклику та повідомлення сторін.
Станом на 04.08.2024 розгляд справи судом першої інстанції не було завершено і з боку ТОВ «Кривбастехмаш» вчинялись відповідні дії по з`ясуванню причин не прийняття рішення у даній справі шляхом телефонування до Господарського суду Дніпропетровської області, де представникам ТОВ «Кривбастехмаш» було повідомлено, що рішення суду є неприйнятим і після його прийняття буде надіслано на поштову адресу ТОВ «Кривбастехмаш».
В подальшому, надсилання судом першої інстанції рішення суду за іншою адресою ніж юридична адреса відповідача зумовило неможливість оскарження цього рішення суду відповідачем в межах процесуального строку визначеного законом і є свідченням допущених судом процесуальних порушень у даній справі.
Також, Господарський суд Дніпропетровської області не досліджував подані відповідачем докази пов`язані з вчиненням відповідних дій по поверненню позивачу земельної ділянки після закінчення строку дії договору, у зв`язку з чим судом першої інстанції був зроблений висновок, що відповідач продовжує фактично утримувати земельну ділянку, що не відповідає дійсному стану правовідносин між сторонами.
Інший висновок суду першої інстанції щодо безоплатного начебто використання відповідачем земельної ділянки не відповідає матеріалам справи та дійсному стану правовідносин, відповідно до якого згідно даних податкового органу України ТОВ «Кривбастехмаш» задекларувало на 2023 рік зобов`язання з плати за землю відповідно до вимог чинного на той час законодавства України, і суд першої інстанції не досліджував ці обставини та не надав їм належної правової оцінки, взявши до уваги лише доводи позивача, чим порушив принцип господарського судочинства щодо об`єктивного та всебічного розгляду справи.
          Іншим процесуальним порушенням допущеним судом першої інстанції є те, що відповідачем були надані суду першої інстанції докази щодо відсутності в системі Державного земельного кадастру відомостей про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки, що підтверджувало факт надання позивачем неналежного доказу про вартість земельної ділянки, її нормативну грошову оцінку і суд першої інстанції не надав належної правової оцінки цим обставинам як і іншим доказам наданим ТОВ «Кривбастехмаш» зазначивши, що всі заперечення надані відповідачем є помилковими, не вказавши жодних мотивів з яких ці заперечення відхиляються.
Суд першої інстанції взагалі не досліджував та не надавав оцінку обставинам справи, в частині, яка безпосередньо стосується відносинам сторін на майбутнє після закінчення строку дії договору, і лист позивача, який був доданий відповідачем до матеріалів справи, лише підтвердив наявність таких домовленостей та їх включення до умов договору, які сторонами на час розгляду справи в суді першої інстанції мали виконуватися, і заявленя позивачем позовної вимоги всупереч цим положенням договору, які Криворізька міська рада та ТОВ "Кривбастехмаш" визнали обов`язковими до повернення земельної ділянки з оренди відповідачем позивачу, є лише підтвердженням, що судом першої інстанції не встановлений дійсний стан спірних правовідносин і висновки суду про задоволення позовних вимог позивача ґрунтується лише на доводах позивача і не врахування наступних положень законодавчих актів України та умов договору оренди земельної ділянки, що виключає задоволення позовних вимог за ст.1212 ЦК України, так як на стадії розгляду справи в суді першої інстанції позивач у справі відповідним листом повідомив відповідача про необхідність подальшого виконання договірних зобов`язань з оренди земельної ділянки в частині сплати коштів в розмірах встановлених положеннями договору оренди земельної ділянки, тим самим підтвердивши існування між сторонами саме домовленостей по окремим умовам договору, а не перемовин, про які помилково зазначив Господарський суд Дніпропетровської області у оскаржуваному судовому рішенні у даній справі.
Так, відповідно до п.21 договору оренди земельної ділянки від 04.09.2014 з датою державної реєстрації права оренди №6924899, не повернення земельної ділянки у зазначений в договорі термін не звільняє «Орендаря» від сплати орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою. Плата за фактичне користування земельною ділянкою вноситься у розмірах, визначених розділом «Орендна плата» цього Договору. Нарахування орендної плати припиняється з дати оформлення акту приймання-передачі ( повернення) земельної ділянки.
Тобто, між Криворізькою міською радою та ТОВ «КРИВБАСТЕХМАШ» на момент укладання договору оренди земельної ділянки від 04.09.2014 №6924899 було досягнуто домовленостей за однією з істотних умов договору - орендною платою за користування земельною ділянкою та платою за її використання після закінчення дії договору в разі не вчинення сторонами дій, пов`язаних з поверненням земельної ділянки з оренди.
Врегулювання між Криворізькою міською радою та ТОВ «КРИВБАСТЕХМАШ» питань пов`язаних зі сплатою за використання земельної ділянки в разі неповернення її орендарем орендодавцю вказує на те, що сторони, в порядку визначеному законом, за взаємною згодою, визначили розмір плати за користування земельною ділянкою, яка відповідає розміру орендної плати в договорі, і Криворізька міська рада в незаконний спосіб відступила від таких домовленостей, безпідставно нараховуючи кошти, які вважає начебто такими, що збережені відповідачем без достатньої правової підстави.
Під час врегулювання спірних правовідносин в частині подальшого використання земельної ділянки та сплати за її використання Криворізькою міською радою було підтверджено неможливість прийняття земельної ділянки з оренди за попереднім договором оренди землі та наявність врегулювання між сторонами відносин, що було зазначено в попередньому договорі оренди земельної ділянки, за яким ТОВ «КРИВБАСТЕХМАШ» має вносити кошти як орендна плата за користування земельною ділянкою згідно п.21 договору оренди земельної ділянки незважаючи на закінчення строку дії договору ( копія листа Криворізької міської ради від 21.09.2023р. додана до матеріалів справи).
Суд першої інстанції не досліджуючи надані позивачем докази, якими він обґрунтував свої доводи на предмет їх достовірності та можливості їх застосування до спірних правовідносин в частині визначення розміру грошової оцінки земельної ділянки, щодо якої заявлені позовні вимоги про стягнення коштів за її фактичне користування, обмежився загальними нормами законодавства, не перевіривши їх застосування до спірних правовідносин.
Так, в рішенні суду зазначено, що відповідно до витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 11.11.22р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:06:175:0011 складає 9 182 641,55 грн.
Отже, результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (далі - Порядок № 1051), про що зазначено в пункті 2 розділу III Порядку № 489.
Апелянт наполягає, що суд першої інстанції не перевірив обставини пов`язані з тим, що витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, наданий позивачем з метою обґрунтування позовних вимог, не відповідає за своїм змістом даним Державного земельного кадастру України, в якому не обліковується відповідні дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що визначений в цьому витязі наданому позивачем.
Розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки 9 182 641 грн. 55 коп., який застосував суд першої інстанції як показник вартості земельної ділянки її нормативної грошової оцінки, а разом з цим і визнаючи обґрунтованим розрахунок зобов`язань сплати за землю, є неналежним доказом, так як чинні відомості Державного земельного кадастру не містять даних про такий розмір оцінки земельної ділянки, відомості за такими показниками не включались до Державного земельного кадастру України стосовно земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:06:175:0011.
Одночасно з цим слід зазначити, що відповідно до приписів Закону України «Про державний земельний кадастр», Закону України «Про оцінку земель», формування витягу з Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки здійснюється в автоматичному режимі за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 11.11.2022 року ( копія якого знаходиться в матеріалах справи) визнаний судом, як доказ для розрахунку зобов`язань за спірними правовідносинами сформований за невідомими показниками, а не за даними Державного земельного кадастру України, - і це вказує на незаконність судового рішення прийнятого судом у справі.
Незаконне заявленя позивачем позову з посиланням на ст. 1212 Цивільного кодексу України за наявності між сторонами чинних домовленостей викладених в договорі оренди земельної ділянки, а саме «...відповідно до п.21 договору оренди земельної ділянки від 02.10.2007 №040710800883 не повернення земельної ділянки у зазначений в договорі термін не звільняє «Орендаря» від сплати орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою. Плата за фактичне користування земельною ділянкою вноситься у розмірах, визначених розділом «Орендна плата» цього Договору. Нарахування орендної плати припиняється з дати оформлення акт приймання-передачі ( повернення) земельної ділянки.», - є свідченням, що сторонами був узгоджений відповідний порядок нарахування зобов`язань з плати за землю за період після закінчення строку дії договору і до повернення земельної ділянки з користування за актом приймання-передачі.
В своїх позовних вимогах позивач стверджує, що Криворізька міська рада належним чином виконала свій обов`язок та передала спірну земельну ділянку орендарю, а орендар, відповідач у справі, не виконав свого договірного обов`язку щодо повернення земельної ділянки після закінчення строку дії договору і продовжує її використання та просить суд при розгляді та вирішенні спору врахувати положення договору оренди земельної ділянки та норми матеріального права, які регулюють порядок визначення сторонами зобов`язань на майбутнє, а також висновки податкового органу України, який наділений Податковим кодексом України та іншими законодавчими актами України повноваженнями щодо повноти нарахування та сплати коштів за користування земельними ділянками права комунальної власності.
До даних спірних правовідносин підлягає застосуванню, в частині нарахування розміру зобов`язань сплати за землю в період після закінчення строку дії договору до повернення земельної ділянки орендодавцю, і норми Податкового кодексу України, якими правомірно керувався відповідач, здійснюючи розрахунок та декларуючи зобов`язання з орендної плати за землю.
Скаржник наголошує, що з огляду на наявність домовленостей між сторонами щодо умов сплати за користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору і до укладання нового договору, від яких відступив позивач звертаючись до суду з позовом у даній справі, що свідчить про незаконність та необгрунтованість заявлених позовних вимог позивачем та наявність підстав для відмови в задоволенні позову, в тому числі з підстав невірно обраного позивачем способу захисту порушеного права, про що неодноразово заявляв Верховний Суд, зазначаючи це у відповідних рішеннях, що невірно обраний спосіб захисту є окремою підставою для відмови в задоволенні позову.
На час розгляду справи в суді першої інстанції сторонами не надано жодних доказів, що протягом строку дії договору його умови були змінені і позивач помилково вважав, що з моменту закінчення дії строку договору відповідач вчинив начебто протиправні дії з безпідставного збереження коштів, і такий висновок суду не відповідає приписам цивільного законодавства України щодо вільного волевиявлення і встановлення певних договірних умов, що мало місце у спірних правовідносинах. Зазначені обставини судом першої інстанції не взяті до уваги при прийнятті оскаржуваного рішення у давній справі.
          Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддямивід 07.10.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя         Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.
          З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою ЦАГС від 14.10.2024 здійснено запит матеріалів справи №904/2347/24 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
           16.10.2024 матеріали справи надійшли до ЦАГС.
          Ухвалою суду від 28.10.2024 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “Кривбастехмаш” про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2024 у справі № 904/2347/24. Поновлено строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Кривбастехмаш” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2024 у справі № 904/2347/24. Зупинено дію оскаржуваного рішення на час розгляду апеляційної скарги. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 26.03.2025 о 10:00 год.
           01.11.2024 позивачем надано відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому зазначено про те, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність вирішення спору по суті, а зводяться лиш до незгоди із судовим рішенням, витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, заборгованістю з плати за земельну ділянку тощо.
          Зокрема зазначає про те, що існують обґрунтовані підстави стверджувати, що позивачем цілком вірно визначено дійсний стан правовідносин між сторонами як кондикційні (позадоговірні) безделіктні. Так, статті 1212 ЦК України особа, на підставі якої позивачем заявлено вимоги, поширює своє дію і на випадки набуття (збереження) майна в результаті правомірних дій.
          До того ж, спірна обставина стосовно обраного способу захисту є преюдиційною, а відтак не підлягає переоцінці.
          Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2023 у справі 904/3981/23, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2024 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбастехмаш» на користь Криворізької міської ради 238 785 грн 99 коп. безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1211000000:06:175:0011, розташованою по вулиця Бикова, 23 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, за період з 01.01.2022 по 31.12.2022.
          Суд першої інстанції закономірно та обґрунтовано розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, виснувавши при цьому, що оскільки ТОВ "Кривбастехмаш" (відповідачем) не надано суду належних доказів в обґрунтування заяви про необхідність переходу від спрощеного порядку розгляду справи до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та зупинення провадження у справі до часу вирішення та набуття законної сили рішення у справі N 904/1653/24, ця заява задоволенню не підлягає, як не обґрунтована.
Незгода відповідача з судовим рішенням не є підставою для його скасування.
Позивач наголошує, що суд не робив висновок, що відповідач продовжує фактично земельну ділянку. Суд констатував, що зазначена земельна ділянка не вибула з фактичного користування відповідача. І це дійсно так, адже на ній розміщене нерухоме майно відповідача, що автоматично пов`язує останнього із земельною ділянкою та саме собою засвідчує факт користування земельною ділянкою. Отже, посилання відповідача на те, що ним вчинялись відповідачем з повернення земельної ділянки є неспроможними та не несуть самостійного визначального значення.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2023 у справі 904/3981/23, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2024 встановлено, що відповідач ТОВ «Кривбастехмаш» не є орендарем спірної земельної ділянки з 05.09.2016, у зв`язку з закінченням 04.09.2016 строку дії договору оренди земельної ділянки №2014301 від 28.08.2014. Відповідач є фактичним користувачем земельної ділянки в силу права власності на розміщену на ділянці нерухомість. Отже фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. Вказаний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17.
Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
Положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, ст. 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної дол. земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 22/207/15 і № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.
У зв`язку з викладеним підстав вважати, що судом порушено вимоги процесуального закону немає.
Позивач наголошує, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2023 у справі 904/3981/23 відносно тих же сторін: Криворізької міської ради та ТОВ «Кривбастехмаш» встановлено преюдиційні обставини, що: «надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів, який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державною земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 N 1051 (далі Порядок N 1051) про щo зазначено в  пункті 2 розділу ІІІ Порядкя N489.
Витяг з технічної документації про нормативну гpoшoвy оцінку земельної ділянки це роздруковані за допомогою програмного забезпечення  актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі  та технічній документації з нормативної  грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки  та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова  оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.
Видача витягу є адміністративною  поcлyгою, яка надається відповідним управлінням  Держгеокадастру  на виконання приписів  Закону Украйни від 06.09.2012 N 5203-61-VI «Про адміністративні  послуги» та постанови  Кабінету Міністрів України від 01.08.2011 № 835 "Деякі питання надання Державною службою геодезії, картографії та кадастру та її територіальними органами адміністративних  послуг", що не позбавляє його надати власнику (органу місцевого самоврядування) більш повну інформацію про зміни в нормативній грошовій оцінці конкретної земельної ділянки за попередній період, виходячи з технічної  документації на таку земельну ділянку, яка зберігається в даних Державного земельного кадастру, оформивши відповідну довідку.
Так, згідно з підпунктами 8, 14, 15 пункту 24 Порядку N 1051 до Державного земельного кадастру вносяться, зокрема, відомості про нормативну грошову оцінку (значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у цьому пункті, та відомостей про нормативно грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці  згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку; дата проведення нормативної грошової оцінки земель), а також інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких; встановлено відомості про земельну ділянку (назва та дата розроблення документації із землеустрою), відомості про її розробників; назва, дата та номер рішення про затвердження документації із землеустрою, найменування органу, що його прийняв, електронні копії відповідних документів), інформація про документи, на підставі яких встановлено нормативно грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної  одиниці, до складу якої входить земельна ділянка, згідно з підпунктом 8 пункт 22 цього  Порядку. Отже, за наявності збережених попередніх відомостей у системі Державного земельного кадастр про проведену нормативну грошову оцінку земельної ділянки, визначеної конкретним кадастровим номером, власник такої ділянки не може бути обмеженим  у праві на отримання такої інформації, якщо вона необхідна йому для захисту своїх земель.
Пунктом 162 Порядку N 1051 визначено відомості, які можуть, надаватися державними кадастровими реєстраторами у такій формі: 1) витягу з Державного земельного кадастр про об`єкт Державного земельного кадастру 2) довідки, що містить узагальнену інформацію про землі (території), за формою згідно з додатком 41; 3) викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); 4) копії документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру. Витяги, довідки, викопіювання та копії документів, що створюють під час ведення Державного земельного кадастру, в паперовій та електронній формі відповідно до Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" мають однакову юридичну силу.
Частиною 2 статті 20 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної  документації з нормативної грошової оцінки земель.
Отже, як положення  Податкового кодексу України, так і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку».
З урахуванням вищевикладеного доводи апелянта стосовно того, що в системі Державного земельного кадастру відсутні відомості про нормативну грошову оцінку земельної ділянки спростовуються наданим міською радою витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, який в розумінні ч. 2 ст. 20 Закону України «Про оцінку земель» та п. 286.2. ст. 286 ПК України є належним і допустимим доказом на підтвердження вартості земельної ділянки.
Решта доводів позовної заяви жодним чином також не впливають на правильність оскаржуваного судового рішення.
Просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КРИВБАСТЕХМАШ" у справі №904/234 7/23 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2024 - без змін.
          20.03.2025 від відповідача/скаржника до ЦАГС надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено про те, що оскаржуючи рішення суду першої інстанції ТОВ «Кривбастехмаш» послалося на відповідні порушення допущені судом щодо прийняття та обґрунтування Господарським судом Дніпропетровської області рішення у справі на підставі доказів, які відсутні в системі Державного земельного кадастру, що свідчить про незаконність та необґрунтованість судового рішення, яке оскаржується в апеляційному порядку.
          Так, в рішенні суду зазначено, що відповідно до витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 11.11.22р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:06:175:0011 складає 9 182 641,55 грн.
          Отже, результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (далі - Порядок № 1051), про що зазначено в пункті 2 розділу III Порядку № 489.
          Скаржник наголошує, що суд першої інстанції не перевірив обставини пов`язані з тим, що витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, наданий позивачем з метою обґрунтування позовних вимог, не відповідає за своїм змістом даним Державного земельного кадастру України, в якому не обліковується відповідні дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що визначений в цьому витязі наданому позивачем.
          Розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки 9 182 641 грн. 55 коп., який застосував суд першої інстанції як показник вартості земельної ділянки її нормативної грошової оцінки, а разом з цим і визнаючи обґрунтованим розрахунок зобов`язань сплати за землю, є неналежним доказом, так як чинні відомості Державного земельного кадастру не містять даних про такий розмір оцінки земельної ділянки, відомості за такими показниками не включались до Державного земельного кадастру України стосовно земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:06:175:0011.
          Одночасно з цим слід зазначити, що відповідно до приписів Закону України «Про державний земельний кадастр», Закону України «Про оцінку земель», формування витягу з Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки здійснюється в автоматичному режимі за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 11.11.2022 року ( копія якого знаходиться в матеріалах справи) визнаний судом, як доказ для розрахунку зобов`язань за спірними правовідносинами сформований за невідомими показниками, а не за даними Державного земельного кадастру України, - і це вказує на незаконність судового рішення прийнятого судом у справі.
          Враховуючи те, що в основу рішення у даній справі Господарським судом Дніпропетровської області було покладено дані про вартість - нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки в період, за який були стягнуті відповідні кошти з відповідача на користь позивача згідно змісту оскаржуваного рішення, ТОВ «Кривбастехмаш» вжило відповідних заходів щодо встановлення дійсної вартості нормативної грошової оцінки земельної ділянки для включення цих даних до Державного земельного кадастру України.
           03.03.2025р. після звернення уповноваженого представника ТОВ «Кривбастехмаш» до Державного земельного кадастру України з приводу проведення масової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:06:175:0011 були отримані відповідні відомості в електронній формі, які включені до Державного земельного кадастру з дати їх внесення, тобто 03.03.2025р. за такими показниками: кадастровий номер земельної ділянки 1211000000:06:175:0011; площа земельної ділянки 4 007 кв.м.; цільове призначення 1102 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємства переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком; цільове призначення, приведене до Класифікатора 1102; номер групи цільового призначення 15; рівень показника масової оцінки земель середня ціна 1 кв.м. земель у межах області/регіону; значення масової оцінки земельної ділянки, грн/кв.м. - 203.66; значення масової оцінки земельної ділянки, грн. - 816065.62; дата проведення розрахунку 03.03.2025р.
          Ці обставини є суттєвими при перегляді справи в апеляційному порядку, так як свідчать про те, що органом державної влади в порядку взаємодії, як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 2023 року №1078 «Деякі питання реалізації пілотного проекту щодо проведення масової оцінки земель», була визначена оцінка земельної ділянки з урахуванням її цільового призначення, інших показників, які безпосередньо впливають на вартість цієї земельної ділянки, в тому числі з застосуванням даних про зонування, і це вказує на те, що в матеріалах справи знаходиться витяг з нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, який за своїми показниками суттєво відмінний від тої інформації, офіційно включеної у 2025 році органом державної влади з земельних ресурсів.
Більш того, проведення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки було здійснено Держгеокадастром України з урахуванням індексації такої оцінки, і це в сукупності вказує на те, що наданий позивачем витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, на підставі якого було прийнято рішення про стягнення грошових коштів з відповідача, не відповідає даним Державного земельного кадастру щодо спірної земельної ділянки і його показників є суттєво відмінним від офіційних відомостей, які включені до Державного земельного кадастру.
          Під час розгляду справи за наявними в матеріалах документами суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тим обставинам, на які звертав увагу відповідач при зверненні з відповідними процесуальними документами до суду щодо відсутності в системі Державного земельного кадастру на час розгляду справи в суді відповідних відомостей про вартість земельної ділянки в розмірі 9 182 641 грн. 55 коп., формування цих даних було здійснено за невідомими показниками і не підтверджені кадастровим реєстратором, який згідно з приписами Закону України «Про державний земельний кадастр» здійснює формування витягу з Державного земельного кадастру про вартість земельної ділянки, її нормативну грошову оцінку за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру України.
          Враховуючи положення правового акту України, відповідно до якого державою було запроваджено механізм визначення вартості конкретної земельної ділянки на певну дату, ТОВ «Кривбастехмаш» просить врахувати при перегляді справи в апеляційному порядку, що відомості про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки, яку взяв за основу суд першої інстанції визнаючи обґрунтованим розрахунок, начебто, безпідставно збережених коштів зроблений позивачем не відповідає відомостям Державного земельного кадастру України та реальній вартості земельної ділянки, її нормативної грошової оцінки, яка була розрахована Держгеокадастром України та включена до відомостей про спірну земельну ділянку.
          Враховуючи те, що органом державної влади у сфері земельних ресурсів в порядку передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 2023 року №1078 «Деякі питання реалізації пілотного проекту щодо проведення масової оцінки земель» внесено офіційну інформацію до Державного земельного кадастру України лише 03.03.2025р., і ці дані є суттєвими при перегляді справи в апеляційному порядку, а разом з цим окрім цієї інформації Державний земельний кадастр України не містить даних про вартість земельної ділянки, її нормативну грошову оцінку в розмірі 9 182 641 грн. 55 коп., з чого помилково виходив суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення, ТОВ «Кривбастехмаш» просить Центральний апеляційний господарський суд долучити до матеріалів справи дані додаткові пояснення з додатками та врахувати їх при перегляді справи в апеляційному порядку.
          26.03.2025 відповідач  наданим процесуальним правом не скористався та не забезпечив явку в судове засідання повноважних представників.
          Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.
26.03.2025 в судовому засіданні проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) по справі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, вислухавши  присутніх представників сторін, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.23р. по справі №904/3981/23, залишеним без змін постановою ЦАГС від 09.04.24р. позовні вимоги Криворізької міськради задоволено частково; стягнуто з ТОВ «Кривбастехмаш» на користь Криворізької міської ради : 238       785,99грн. - безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1211000000:06:175:0011, розташованою по вулиця Бикова, 23 у м. Кривому Розі, за період з 01.01.22р. по 31.12.22р. на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України та 3       581,79 грн. - частину витрат по сплаті судового збору.    
Звертаючись з позовом до ТОВ «Кривбастехмаш» у справі № 904/2347/24, Криворізька міська рада посилається на ті ж самі обставини безоплатного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1211000000:06:175:0011 (розташованої по вул. Бикова, 23 у м. Кривому Розі), відсутність укладеного договору оренди між позивачем та відповідачем, користування відповідачем земельною ділянкою у період з 01.01.23р. по 31.12.22р. без належних правових підстав та безоплатно.
З моменту ухвалення рішення по справі №904/3981/23 до цього часу правовідносини між сторонами не змінились. Відповідач продовжує користуватись зазначеною земельною ділянкою з кадастровим номером 1211000000:06:175:0011, розташованою по вулиця Бикова, 23 у м. Кривому Розі безоплатно та бездоговірно. 
У зв`язку з чим позивач звернувся з відповідним позовом до господарського суду, в якому просить стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою у розмірі 316       801,13грн. за наступний період часу.
     Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виснував, що за відповідачем на праві приватної власності зареєстровано комплекс будівель за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Бикова, 23, реєстраційний номер майна: 1494607, на земельній ділянці площею 0,4007 га з кадастровим номером 1211000000:06:175:0011.
    Після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки №2014301 від 28.08.14р. (державна реєстрація від 04.09.14р.), укладеного між Криворізькою міською радою та ТОВ «Кривбастехмаш», останнім, в порушення вищевказаних договірних зобов`язань, свого обов`язку щодо повернення земельної ділянки не виконано та майно позивача - земельну ділянку комунальної власності не повернуто, матеріали справи зазначеного не містять, а відтак є підстави стверджувати, що зазначена земельна ділянка не вибула з фактичного користування відповідача.
   У період з 01.01.23р. до 31.12.24р. між Криворізькою міською радою та ТОВ «Кривбастехмаш» не існувало договірних правовідносин щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:06:175:0011.
     Отже, відповідач як власник об`єкта нерухомого майна у вказаний період користувався земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування земельною ділянкою, не сплачуючи за користування нею кошти у встановлених законом розмірі.
       Криворізька міська рада, як власник сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, внаслідок користування відповідачем без оформлення відповідного договору оренди такою земельною ділянкою, має право на компенсацію йому недоотриманої орендної плати у порядку статті 1212 Цивільного кодексу України.
       За розрахунком міської ради за період з 01.01.23р. до 31.12.23р. розмір плати за землю, що залишається збереженою відповідачем без достатньої правової підстави, як фактичним користувачем земельною ділянкою з кадастровим номером 1211000000:06:175:0011 складає 316       801,13грн. Судом не встановлено порушень за результатами перевірки розрахунку позивача.
          За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у сумі 316       801,13грн. є правомірними.
          Колегія суддів погоджуються з таким висновком з огляду на таке.
          Предметом розгляду у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою.
          В силу   статті 55 Конституції України   права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
          Право на доступ до правосуддя закріплене у   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною.
          Як визначено   статтею 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
          Статтею 15 ЦК України   передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положеннями   статті 16 ЦК України, які кореспондуються зі   статтею 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.
          Інтерес особи має бути законним, не суперечити   Конституції   і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу.
          Статтею 11 ЦК України   закріплено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
          За умовами частини 2   статті 152 Земельного кодексу України   (далі -   ЗК України) власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.
          Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що предметом регулювання   глави 83 ЦК України   є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
          Відповідно до частин 1, 2   статті 1212 ЦК України   особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього   Кодексу   застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
          Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
          Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом   глави 15 ЗК України   реалізується через право постійного користування або право оренди.
          Частиною 1 статті   93   і статтею   125 ЗК України   передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
          Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1   статті 96 ЗК України).
          Принцип платного використання землі також передбачено   статтею 206 ЗК України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
          Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт   14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України   (далі -   ПК України; тут і далі - у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).
          Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти   14.1.72,   14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
          Отже, законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.
          Водночас згідно зі   статтями 122-124 ЗК України   міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними   статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
          Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1   статті 21 Закону України "Про оренду землі".
          Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах також неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
          Оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
          Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 22/207/15 і № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.
          Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1   статті 1212 ЦК України.
          Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17.
          Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у справі № 922/2060/20 вказав, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.
          Виходячи з встановлених обставин справи, позивачем правильно обрано спосіб захисту про стягнення безпідставно збережених грошових коштів у розмірі орендної плати у порядку   статті 1212 ЦК України.
          Як вбачається з матеріалів справи, (відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) за відповідачем на праві приватної власності зареєстровано комплекс будівель за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Бикова, 23, реєстраційний номер майна: 1494607, на земельній ділянці площею 0,4007 га з кадастровим номером 1211000000:06:175:0011.
          Після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки №2014301 від 28.08.14р. (державна реєстрація від 04.09.14р.), укладеного між Криворізькою міською радою та ТОВ «Кривбастехмаш», останнім, в порушення вищевказаних договірних зобов`язань, свого обов`язку щодо повернення земельної ділянки не виконано та майно позивача - земельну ділянку комунальної власності не повернуто, матеріали справи зазначеного не містять, а відтак є підстави стверджувати, що зазначена земельна ділянка не вибула з фактичного користування відповідача.
          У період з 01.01.23р. до 31.12.24р. між Криворізькою міською радою та ТОВ «Кривбастехмаш» не існувало договірних правовідносин щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:06:175:0011.
          Відповідач, як власник об`єкта нерухомого майна у вказаний період користувався земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування земельною ділянкою, не сплачуючи за користування нею кошти у встановлених законом розмірі.
          Колегія суддів констатує, що Криворізька міська рада, як власник сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, внаслідок користування відповідачем без оформлення відповідного договору оренди такою земельною ділянкою, має право на компенсацію йому недоотриманої орендної плати у порядку статті 1212 Цивільного кодексу України.
          За матеріалами даної справи, відповідно до витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 11.11.22р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:06:175:0011 складає 9       182       641,55грн. 
          Відповідно до листа №6-28-0.222-600/2-24 від 12.01.2024 Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру індексація нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік складає 1,15. Таким чином нормативна грошова оцінка земельної ділянки, на якій знаходяться об`єкти відповідача, за 2023р. складає 10       560       037,78грн. 
          Згідно до інформації Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, лист від 05.02.24р., за користування земельною ділянкою відповідач за 2023р. задекларував 218       483,36грн., але не сплатив ці кошти
          За розрахунком міської ради за період з 01.01.23р. до 31.12.23р. розмір плати за землю, що залишається збереженою відповідачем без достатньої правової підстави, як фактичним користувачем земельною ділянкою з кадастровим номером 1211000000:06:175:0011 складає 316       801,13грн. Як доречно встановлено судом першої інстанції, порушень за результатами перевірки розрахунку позивача - не встановлено.
          В силу статті 143 Конституції України, статті 12 Податкового кодексу України, частини першої статті 69 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Криворізька міська рада наділена повноваженнями самостійно встановлювати місцеві податки та збори у порядку, визначеному Податковим кодексом України, чим забезпечується реалізація принципу правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності місцевого самоврядування, під яким розуміється право територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
          До місцевих податків, зокрема, належить податок на майно, до складу якого входить плата за землю - обов`язковий платіж, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (ст. 10, пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
          За умовами підпунктів 288.5.1, 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
          Зазначені рішення міської ради №3897 від 26.06.2019, №4799 від 30.06.2020 та №506 від 26.05.2021 є нормативними актами, були офіційно оприлюднені у визначений податковим законодавством строк, є чинними, діючими у відповідному періоді, та не скасованими у передбаченому законом порядку, а тому підлягають, у відповідності до ст. 144 Конституції України та ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», обов`язковому виконанню та застосуванню на всій території міста Кривого Рогу при здійсненні розрахунку розміру плати за землю за відповідний рік (подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.09.2022 у справі №904/4393/21).
          Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у сумі 316       801,13грн. є правомірними.
          Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції не досліджував подані відповідачем докази пов`язані з вчиненням відповідних дій по поверненню позивачу земельної ділянки після закінчення строку дії договору, у зв`язку з чим судом першої інстанції був зроблений висновок, що відповідач продовжує фактично утримувати земельну ділянку, що не відповідає дійсному стану правовідносин між сторонами.
          Так, суд констатував, що зазначена земельна ділянка не вибула з фактичного користування відповідача, оскільки на ній розміщене нерухоме майно відповідача, що  пов`язує останнього із земельною ділянкою та  засвідчує факт користування земельною ділянкою. Отже, посилання відповідача на те, що  вчинялись дії відповідачем з повернення земельної ділянки є неспроможними.
          Як вже зазначалось, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2023 у справі 904/3981/23, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2024 встановлено, що відповідач ТОВ «Кривбастехмаш» не є орендарем спірної земельної ділянки з 05.09.2016, у зв`язку з закінченням 04.09.2016 строку дії договору оренди земельної ділянки №2014301 від 28.08.2014. Відповідач є фактичним користувачем земельної ділянки в силу права власності на розміщену на ділянці нерухомість.                     Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. 
          Також, безпідставними є посилання скаржника на те, суд першої інстанції не перевірив обставини пов`язані з тим, що витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, наданий позивачем з метою обґрунтування позовних вимог, не відповідає за своїм змістом даним Державного земельного кадастру України, в якому не обліковується відповідні дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що визначений в цьому витязі наданому позивачем.
          Так, Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж (ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр»).
          Згідно зі статтями 13, 15 Закону України «Про державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються відомості про землі в межах території адміністративно-територіальних одиниць (Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, районів, міст, селищ, сіл, районів у містах) та земельні ділянки, у тому числі, про нормативну грошову оцінку.
          Відомості про нормативну грошову оцінку земель вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації з такої оцінки (ч. 7 ст. 21 цього ж Закону).
          При цьому, дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (ч. 2 ст. 20 Закону України «Про оцінку земель»).
          Сама форма витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджена Кабінетом Міністрів України постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2021 №1147, яка набрала чинності 10.11.2021.
          Відповідно до п. 286.2. ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
          Зазначена норма усуває потребу отримання витягу щороку/щомісяця, що компенсується існуючим податковим механізмом кумулятивного застосування коефіцієнтів індексації за кожен рік, визначених відповідно до порядку, встановленого розділом XII Податкового кодексу України «ПОДАТОК НА МАЙНО» (статті 271 Податкового кодексу України, 289 цього ж Кодексу, 21 ч. 3 Закону України «Про оренду землі»).
          Згідно з вказаною статтею центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Ki = 1:100, де I - індекс споживчих цін за попередній рік.
          У разі, якщо індекс споживчих цін перевищує 115 %, такий індекс застосовується із значенням 115.
          Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок. Кумулятивно - шляхом перемноження коефіцієнтів.
          Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, яка є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, на виконання пункту 289.3 статті 289 Податкового кодексу України, на своєму офіційному сайті (http://land.gov.ua) публікує коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель за попередні роки, згідно з яким для земель населених пунктів коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у 2022 році складав 1,15.
          Враховуючи викладене, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.
          При цьому, зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати незалежно від домовленості сторін (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 09.11.2021 у справі N 635/4233/19).
          Доводи апелянта стосовно того, що в системі Державного земельного кадастру відсутні відомості про нормативну грошову оцінку земельної ділянки спростовуються наданим міською радою витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, який в розумінні ч. 2 ст. 20 Закону України «Про оцінку земель» та п. 286.2. ст. 286 ПК України є належним і допустимим доказом на підтвердження вартості земельної ділянки.
          Отже, судом першої інстанції у даній справі повно та правильно встановлено обставини справи, надано їм належну оцінку з урахуванням нормативного регулювання правовідносин сторін, а тому підстави для скасування ухваленого ним рішення відсутні.
          Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.
          Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
          Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.
          Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
          Відповідно до ч. 1   ст. 74 ГПК України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
          Згідно ч. 1   ст. 77 ГПК України   обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
          Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).
          Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.
          Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.
          Керуючись ст.ст. 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Кривбастехмаш” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2024 у справі № 904/2347/24  - залишити без задоволення.
          Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2024 у справі              № 904/2347/24   - залишити без змін. 
          Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
З огляду на кількість та тривалість повітряних тривог в м. Дніпро, повна постанова складена 16.04.2025.

Головуючий суддя                                                                О.В. Чус

Суддя                                                                                   І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                          М.О. Дармін